ПРОЕКТ
Вноситься 
Кабінетом Міністрів України
ЮА. ЯЦЕНЮК
“ ” 			2014 р.
Закон УкраЇни
Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)
_________________________________________________
Верховна Рада України п о с т а н о в л я є:
I. Внести зміни до таких законодавчих актів України:
1. Частину другу статті 41 Кодексу законів про працю України (Відомості Верховної Ради УРСР, 1971 р., додаток до № 50, ст. 375) викласти в такій редакції:
“Власник або уповноважений ним орган з власної ініціативи зобов’язаний розірвати трудовий договір з посадовою особою в разі повторного протягом року порушення нею вимог законодавства у сфері ліцензування, з питань видачі документів дозвільного характеру або у сфері надання адміністративних послуг, передбачених статтями 16610, 16612, 18844 Кодексу України про адміністративні правопорушення.”.
2. У Житловому кодексі Української РСР (Відомості Верховної Ради УРСР, 1983 р., додаток до № 28, ст. 573):
1) статтю 100 викласти у такій редакції:
“Стаття 100. Переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення
Виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи, не потребує отримання документів, які дають право на їх виконання. Перелік таких робіт визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Після завершення зазначених робіт введення об’єкта в експлуатацію не потребується.
Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця, наданою відповідно до правил користування жилими приміщеннями.”;
2) статтю 152 викласти у такій редакції:
“Стаття 152. Порядок проведення переобладнання і перепланування приміщень приватного житлового фонду
Виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи, не потребує отримання документів, які дають право на їх виконання. Перелік таких робіт визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Після завершення зазначених робіт введення об’єкта в експлуатацію не потребується.”;
3) абзац п’ятий частини першої статті 189 викласти у такій редакції:
“у використанні жилих будинків і жилих приміщень не за  призначенням;”.
3. У Кодексі України про адміністративні правопорушення (Відомості Верховної Ради УРСР, 1984 р., додаток № 51, ст. 1122; із наступними змінами):
1) частину другу статті 55 виключити;
2) у статті 96:	
в абзаці першому частини вісімнадцятої слова “, а також інформації про початок виконання підготовчих чи будівельних робіт та про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта” виключити;
доповнити частиною такого змісту:
“Виконання будівельних робіт з реконструкції чи капітального ремонту квартири у багатоквартирному жилому будинку без отримання документа, що дає право на їх виконання відповідно до статті 34 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, наведення недостовірних даних у такому документі, а також експлуатація квартири після проведення реконструкції чи капітального ремонту без прийняття в експлуатацію, —

тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до трьохсот п’ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.”;
3) абзац перший частини третьої статті 961 викласти в такій редакції:
“Порушення строків надання замовникові містобудівних умов та обмежень, будівельного паспорта забудови земельної ділянки, висновків (звітів) експертизи проектної та містобудівної документації, надання таких документів з порушенням установленого порядку, а також вимагання у замовника документів, не передбачених законодавством, —”;
4) у частині першій статті 150 слова “самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням” замінити словами “використання жилих будинків і жилих приміщень не за призначенням”;
5) статтю 16410 викласти у такій редакції:
“Стаття 16410. Порушення законодавства, що регулює здійснення операцій з металобрухтом
Порушення законодавства, що регулює здійснення операцій з металобрухтом, уповноваженою особою суб’єкта господарювання, який здійснює операції з металобрухтом, —
тягне за собою накладення штрафу від п’ятиста до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Приймання уповноваженою особою суб’єкта господарювання, який здійснює операції з металобрухтом, промислового металобрухту у фізичних осіб, які не є суб’єктами господарювання, —
карається штрафом від п’ятиста до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -
тягне за собою накладення штрафу від трьох до п’яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією металобрухту, а також грошей, отриманих від його реалізації з порушенням вимог законодавства.”;
6) у частині першій статті 16610:
у абзаці другому слово “державного” виключити;
абзаци шостий — восьмий виключити;

7) статтю 18842 викласти в такій редакції:
“Стаття 18842. Невиконання законних вимог (приписів) посадових 
осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю
Невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю —
тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об’єкти будівництва —
тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Невиконання законних вимог (приписів) головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, наданих ними під час здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, —
тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від ста п’ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.”;
8) доповнити Кодекс статтею 18844 такого змісту:
“Стаття 18844. Порушення вимог законодавства з питань надання адміністративних послуг
Порушення вимог законодавства з питань надання адміністративних послуг (крім порушень, передбачених статтями 16610—16612 цього Кодексу):
неповідомлення або несвоєчасне повідомлення суб’єктом надання адміністративної послуги суб’єкта звернення або адміністратора про відмову в наданні адміністративної послуги;
порушення суб’єктом надання адміністративної послуги строків надання такої послуги;
порушення суб’єктом надання адміністративної послуги, підприємствами, установами або організаціями, що належать до сфери його управління, строків подання необхідних для надання адміністративної послуги документів або інформації;
відмова суб’єкта надання адміністративної послуги суб’єкту звернення в наданні адміністративної послуги з підстав, не встановлених законом;

стягнення із суб’єкта звернення не передбачених законом платежів за надання адміністративної послуги;
неповідомлення або несвоєчасне повідомлення адміністратором суб’єкта звернення про можливість отримання адміністративної послуги, оформленої суб’єктом надання адміністративної послуги, або відмову в наданні такої послуги;
безпідставна відмова адміністратора суб’єкту звернення у прийнятті заяви на отримання адміністративної послуги та документів, що додаються до неї;
порушення суб’єктом надання адміністративної послуги заборони стосовно приймання заяв суб’єкта звернення на отримання адміністративної послуги або видачі результатів її надання (в тому числі рішення про відмову в її наданні), якщо така послуга надається через центр надання адміністративних послуг, крім випадків подання заяв через Єдиний державний портал адміністративних послуг, —
тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від тридцяти до п’ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, —
тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п’ятдесяти до сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.”;
9) у статті 221:
слова та цифри “частинами третьою — п’ятою статті 961,” виключити;
після цифр “18841” доповнити цифрами “, 18844”;
10) статтю 2446 викласти в такій редакції:
“Стаття 2446. Органи державного архітектурно-будівельного контролю
Органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов’язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виробництва, виготовлення та застосування будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, а також будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту та прийняття в експлуатацію об’єктів чи споруд, невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 961, 18842).
Від імені органів державного архітектурно-будівельного контролю розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:
керівники виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань державного архітектурно-будівельного контролю — щодо об’єктів, розташованих на території населених пунктів (статті 96, 961 (крім частин третьої — п’ятої), частини перша та друга статті 18842);
керівники структурних підрозділів районних державних адміністрацій з питань державного архітектурно-будівельного контролю — щодо об’єктів, розташованих за межами населених пунктів та на території сіл, селищ і міст районного значення, в яких органи державного архітектурно-будівельного контролю не утворювалися (статті 96, 961 (крім частин третьої — п’ятої), частини перша та друга статті 18842);
головні інспектори будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі — щодо об’єктів, розташованих на території кількох адміністративно-територіальних одиниць та на території районів, обласних центрів і міст обласного значення, в яких органи державного архітектурно-будівельного контролю не утворювалися (статті 96, 961, 18842).”;
11) у статті 255:
у частині першій:
у пункті 1 абзац “міських рад міст обласного або республіканського Автономної Республіки Крим значення (їх виконавчих органів), районних і районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій — державні адміністратори (частина друга статті 16610 — в частині порушення місцевим дозвільним органом строків прийняття рішення про видачу документа дозвільного характеру);” замінити абзацами такого змісту:
“міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення (їх виконавчих органів), Київської та Севастопольської міських, районної, районної у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, селищних рад — адміністратори (абзаци другий — четвертий частини першої статті 18844 — якщо адміністративна послуга надається через центр надання адміністративних послуг);
центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства з питань надання адміністративних послуг (стаття 18844);”;

пункт 21 виключити;
12) частину восьму статті 285 викласти у такій редакції:
“Постанова суду про накладення адміністративного стягнення за повторне протягом року вчинення порушення вимог законодавства у сфері ліцензування, з питань видачі документів дозвільного характеру або у сфері надання адміністративних послуг, передбачених статтями 16610, 16612, 18844 цього Кодексу, у триденний строк з дня набрання нею законної сили направляється відповідному державному органу, органу місцевого самоврядування для прийняття рішення згідно із законом.”.
4. У Кримінальному кодексі України (Відомості Верховної Ради України 2001 р., № 25—26, ст. 131; із наступними змінами):
1) у статті 194¹:
у абзаці другому частини першої слова “від ста до двохсот” замінити словами “від п’ятисот до тисячі”;
2) статтю 213 викласти у такій редакції:
“Стаття 213. Порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом
1. Здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів суб’єктом господарської діяльності, відомості про якого не включено до реєстру суб’єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, або надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, організація незаконних пунктів прийому та збуту металобрухту, —
караються штрафом від півтори до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років або обмеження волі на строк до одного року.
2. Дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони вчинені особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, —
караються штрафом від трьох до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.”.
5. У Земельному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 3, ст. 27, із наступними змінами):
1) статтю 20 доповнити частиною восьмою такого змісту:
“8. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у постійному користуванні, на правах оренди, суперфіцію, емфітевзису, здійснюється в порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, за погодженням з землекористувачами.”;
2) у статті 22:
у частині третій після слів “ведення товарного сільськогосподарського виробництва” доповнити словами “, фермерського господарства”;
частину четверту виключити;
3) у частині другій статті 33 перед словом “іноземці” доповнити словами “юридичні особи”;
4) у статті 93:
частину четверту викласти в такій редакції:
“4. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років”;
доповнити частиною десятою такого змісту:
“10. Строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років”;
5) cтаттю 97 викласти у такій редакції:
“Стаття 97. Обов’язки підприємств, установ та організацій, що проводять розвідувальні роботи та роботи з будівництва, технічного обслуговування, ремонту і реконструкції об’єктів трубопровідного транспорту, спорудження нафтових і газових свердловин, виробничих споруд, під’їзних доріг, ліній електропередач та зв’язку, пов’язаних з їх експлуатацією
1. Підприємства, установи та організації, які проводять розвідувальні, геологознімальні, пошукові, геодезичні роботи та роботи з будівництва, технічного обслуговування, ремонту і реконструкції об’єктів трубопровідного транспорту, спорудження нафтових і газових свердловин, виробничих споруд, під’їзних доріг, ліній електропередач та зв’язку, пов’язаних з їх експлуатацією, можуть використовувати земельні ділянки, необхідні для проведення таких робіт, на підставі договору з власником землі та/або за погодженням із землекористувачем, без зміни їх цільового призначення.
2. Строки і місце проведення розвідувальних робіт зазначених в частині першій цієї статті визначаються договором сторін.
3. Проведення робіт зазначених в частині першій цієї статті на землях заповідників, національних дендрологічних, ботанічних, меморіальних парків, поховань і археологічних пам’яток дозволяється у виняткових випадках за рішенням Кабінету Міністрів України.
4. Підприємствам, установам та організаціям, що проводять роботи зазначені в частині першій цієї статті, після закінчення дослідно-промислової розробки родовищ та введення родовищ в промислову розробку, дозволяється використовувати земельні ділянки на підставі договору з власником землі та/або за погодженням із землекористувачем на період зміни їх цільового призначення та оформлення документів, які посвідчують право користування ними, але не більше як два роки.
5. Підприємства, установи та організації, які проводять роботи зазначені в частині першій цієї статті, зобов’язані відшкодовувати власникам землі та землекористувачам усі збитки, в тому числі неодержані доходи, а також за свій рахунок приводити займані земельні ділянки у стан, придатний для використання за призначенням. Порядок визначення та відшкодування збитків встановлюється Кабінетом Міністрів України.
6. Спори, що виникають при проведенні розвідувальних робіт та робіт з будівництва, технічного обслуговування, ремонту і реконструкції об’єктів трубопровідного транспорту, спорудження нафтових і газових свердловин, виробничих споруд, під’їзних доріг, ліній електропередач та зв’язку, пов’язаних з їх експлуатацією, вирішуються у судовому порядку.”;
6) у статті 99:
пункт “в” викласти у такій редакції:
“право прокладання, експлуатації та обслуговування об’єктів трубопровідного транспорту, ліній електропередачі, зв’язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій;”;
доповнити пунктом “в1” такого змісту:
“в1) право розміщення об’єктів, пов’язаних із будівництвом, експлуатацією та обслуговуванням об’єктів трубопровідного транспорту, нафтових і газових свердловин;”;
7) пункт “б” частини другої статті 102 після слів “за її цільовим призначенням,” доповнити словами “крім випадків пов’язаних із спорудженням, експлуатацією та обслуговуванням об’єктів трубопровідного транспорту, нафтових і газових свердловин.”;
8) частину третю статті 122 доповнити пунктом “г” такого змісту:
“г) будівництва об’єктів трубопровідного транспорту, нафтових і газових свердловин, виробничих споруд, під’їзних доріг, ліній електропередач та зв’язку, пов’язаних з їх експлуатацією.”;
9) у першому реченні абзацу першого частини восьмої статті 128 слова “організаціями, які мають відповідну ліцензію на виконання цього виду робіт” замінити словами “суб’єктами господарювання, які є суб’єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону”;
10) у абзаці третьому частини другої статті 134 слово “(ліцензій)” виключити;
11) частину третю статті 135 викласти у такій редакції:
“Організатором земельних торгів є фізична або юридична особа — власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, або державний виконавець у разі виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України “Про виконавче провадження”, які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів.
Виконавцем земельних торгів є суб’єкт господарювання, що має у своєму складі ліцитаторів, які отримали кваліфікаційний сертифікат та внесені до Державного реєстру ліцитаторів з проведення земельних торгів, та уклав з організатором земельних торгів договір про їх проведення. Порядок підготовки та підвищення кваліфікації ліцитаторів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що формує державну політику у сфері земельних відносин.
Державний реєстр ліцитаторів з проведення земельних торгів веде центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Для внесення інформації до Державного реєстру ліцитаторів з проведення земельних торгів ліцитатор подає наступні документи:
заяву про його реєстрацію;
копію кваліфікаційного сертифіката;
копію сторінок паспорта, де зазначено прізвище, ім’я та по батькові особи, місце проживання;
копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера;
довідку з місця роботи.
Внесення інформації до Державного реєстру ліцитаторів з проведення земельних торгів та надання інформації з нього у формі витягу здійснюється за письмовою заявою фізичним і юридичним особам на безоплатній основі протягом 14 робочих днів з дня надходження відповідної заяви.
Підставою для відмови у внесенні інформації до Державного реєстру ліцитаторів з проведення земельних торгів є подання неповного пакету документів або подання недостовірних даних щодо кваліфікаційного сертифіката. Підставою для відмови у наданні інформації з Державного реєстру ліцитаторів з проведення земельних торгів у формі витягу є відсутність запитуваної інформації.
Порядок ведення Державного реєстру ліцитаторів з проведення земельних торгів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що формує державну політику у сфері земельних відносин.
Учасником земельних торгів є фізична або юридична особа, яка подала виконавцю земельних торгів документи, зазначені в частині сьомій статті 137 цього Кодексу, сплатила реєстраційний та гарантійний внески, зареєстрована у книзі реєстрації учасників земельних торгів і відповідно до закону може набувати право власності чи користування земельною ділянкою, яка виставляється на земельні торги.”;
12) у статті 149:
частину п’яту доповнити пунктом “г” такого змісту:
“г) будівництва об’єктів трубопровідного транспорту, нафтових і газових свердловин, виробничих споруд, під’їзних доріг, ліній електропередач та зв’язку, пов’язаних з їх експлуатацією, крім випадків, визначених частиною дев’ятою цієї статті.”;
	частину дев’яту викласти у такій редакції:
“9. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб’єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв’язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України “Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування”, крім земельних ділянок, необхідних для спорудження об’єктів трубопровідного транспорту, нафтових і газових свердловин, виробничих споруд, ліній електропередач та зв’язку, пов’язаних з їх експлуатацією, та випадків, визначених частинами п’ятою-восьмою цієї статті і статтею 150 цього Кодексу.”;
13) частину другу статті 168 викласти у такій редакції:
“Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель, крім випадків проведення робіт, пов’язаних з ліквідацією та/або запобіганням аварійним ситуаціям на об’єктах трубопровідного транспорту, нафтових і газових свердловинах, виробничих спорудах, під’їзних дорогах, лініях електропередач та зв’язку, пов’язаних з їх експлуатацією, підземних кабельних мережах енергозабезпечення.”;
14) частину першу статті 208 після слів “під будівництво і обслуговування об’єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії,” доповнити словами “під будівництво, експлуатацію, технічне обслуговування, ремонт і реконструкцію об’єктів трубопровідного транспорту, спорудження нафтових і газових свердловин, виробничих споруд, під’їзних доріг, ліній електропередач та зв’язку, пов’язаних з їх експлуатацією,”;
15) пункт “і” частини першої статті 211 виключити;
16) у розділі X “Перехідні положення”:
в абзаці другому пункту 6 слова “у довгострокову оренду” замінити словами “на право оренди”;
підпункт “б” пункту 15 викласти у такій редакції:
“б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону, набуття їх підприємствами, установами та організаціями для будівництва та експлуатації об’єктів трубопровідного транспорту, нафтових, газових свердловин, виробничих споруд, під’їзних доріг, ліній електромереж і зв’язку, пов’язаних з їх експлуатацією, вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.”;
пункт 18 виключити.
6. У Господарському кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 18 - 22, ст. 144; 2014 р., № 4, ст. 61, № 14, ст. 255):
1) перше речення частини другої статті 89 викласти в такій редакції:
“2. Посадовими  особами  господарського  товариства  є  фізичні особи — голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, які наділені повноваженнями з управління товариством, якщо утворення такого органу передбачено установчими документами товариства.”;
2) частину восьму статті 164 викласти у такій редакції:
“8. Цінні папери (або їх бланки) виготовляються лише на державних підприємствах, що входять до сфери управління Національного банку України та охороняються.”;
у статті 367:
назву викласти у такій редакції:
“Стаття 367. Форма договору комерційної концесії”;
частини другу та третю виключити;
абзац другий частини другої статті 370 виключити;
частини другу та четверту статті 374 виключити.
7. У Цивільному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40—44, ст. 356):
у статті 105:
у частині другій слова “публікується у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації” замінити словами “оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців”;
у частині п’ятій слова “з дня опублікування повідомлення” заміни словами “з дня оприлюднення повідомлення”;
2) у статті 116:
частину першу доповнити пунктом 6 такого змісту:
“6) на отримання відшкодування від товариства своїх витрат у зв’язку з судовим розглядом справи за позовом до посадової особи товариства про відшкодування завданих товариству збитків — у межах фактично одержаних товариством сум.”;
доповнити частиною третьою такого змісту:
“3. Учасники (учасник) товариства, які сукупно є власниками 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства, мають право звернутися до суду з позовом в інтересах такого товариства про відшкодування товариству збитків, завданих посадовою особою цього товариства своїми діями (бездіяльністю), визнання правочину, вчиненого такою особою, недійсним та повернення прибутку, отриманого за результатами такого правочину, якщо:
збитки були завдані діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями, що встановлено вироком суду;
збитки були завдані діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;
збитки були завдані діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та (або) дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;
збитки були завдані бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов’язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов’язків.”;
3) частину п’яту статті 245 викласти в такій редакції:
“5. Довіреність на право участі та голосування на загальних зборах, видана фізичною особою, посвідчується нотаріусом та іншими посадовими особами, які вчиняють нотаріальні дії, а також може посвідчуватися депозитарною установою у визначеному Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку порядку. Довіреність на право участі та голосування на загальних зборах від імені юридичної особи видається в порядку, встановленому статтею 246 цього Кодексу, та не потребує посвідчення.”;
частини другу — четверту статті 1118 виключити;
підпункт 1 частини другої статті 1120 виключити;
абзац другий частини першої статті 1125 виключити;
частину другу статті 1126 виключити.
8. У Кримінальному процесуальному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2013 р., № 9—13, ст. 88):
1) частину першу статті 159 доповнити абзацом другим такого змісту:
“Тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв’язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, яка міститься у таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв’язку.”;
2) частину другу статті 168 доповнити абзацом другим такого змісту:
“Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв’язку здійснюється у випадку, якщо вони входять до переліку, щодо яких прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку або вивчення фізичних властивостей яких має значення для кримінального провадження.”.
 9. Підпункт “х” пункту 6 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 13, ст. 113) виключити.

10. Частину другу статті 23 Закону України “Про господарські товариства” (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 49, ст. 682;
1998 р., № 18, ст. 89) викласти в такій редакції:
“Посадовими особами органів товариства є фізичні особи — голова та члени виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, які наділені повноваженнями з управління товариством, якщо утворення такого органу передбачено установчими документами товариства.”.
11. У Законі України “Про ветеринарну медицину” (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 36, ст. 531; із наступними змінами):
1) абзац “дозвіл на ввезення — документ дозвільного характеру, яким надається право на ввезення на територію України товарів, виданий Департаментом;” статті 1 виключити;
2) пункт 2 частини другої статті 32 викласти у такій редакції:
“2) ветеринарні документи: ветеринарні свідоцтва (для України — форми № 1, № 2) — при переміщенні за межі території Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, районів, міст (крім харчових продуктів тваринного походження для споживання людиною)”;
3) абзац перший частини першої статті 72 викласти у такій редакції:
“Ветеринарні препарати, які не зареєстровані, дозволяється ввозити на територію України виключно з метою:”;
4) у статті 82:
у частині другій слова “чи для інших дозволених цілей” замінити словами “чи для інших цілей, передбачених законом”;
частину третю виключити;
5) пункт 3 частини першої статті 85 виключити;
6) у статті 87:
пункт 1 частини першої виключити;
пункт 1 частини другої виключити;
у пункті 3 частини четвертої слова “як це зазначається у дозволі на ввезення на територію України,” виключити;
7) у частині першій статті 91 слова “незалежно від наявності дозволу на ввезення на територію України або транзит,” виключити;
8) у пункті 2 частини першої статті 96 слова “або режиму обов’язкового попереднього умовного дозволу” виключити.

12. Частину другу статті 21 Закону України “Про охорону праці” (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 49, ст. 668; 2007 р., № 34, ст. 444; 2011 р., № 34, ст. 343) викласти в такій редакції:
“Проектування виробничих об’єктів, розроблення нових технологій, засобів виробництва, засобів колективного та індивідуального захисту працюючих повинні провадитися з урахуванням вимог щодо охорони праці. Експертиза проектів будівництва на їх відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці проводиться відповідно до статті 31 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”.”.
13. У Законі України “Про основи містобудування” (Відомості Верховної Ради України  1992 р., № 52, ст. 683, із наступними змінами):
1) абзац шістнадцятий статті 2 після слова “будівництві” доповнити словами “об’єктів IV i V категорій складності за переліком видів робіт, що визначається Кабінетом Міністрів України,”;
2) абзац одинадцятий статті 8 після слова “будівництві” доповнити словами “об’єктів IV i V категорій складності за переліком видів робіт, що визначається Кабінетом Міністрів України,”;
3) абзац одинадцятий частини першої статті 9 доповнити словами “об’єктів IV i V категорій складності за переліком видів робіт, що визначається Кабінетом Міністрів України,”;
4) у частині першій статті 10:
абзац восьмий виключити.
абзац одинадцятий частини викласти в такій редакції:
“надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності”;”;
5) у статті 13:
частину першу доповнити абзацом дев’ятим такого змісту:
“надання (отримання, реєстрації) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності”.”;
абзац десятий частини другої виключити;

6) абзац шостий частини першої статті 14 викласти в такій редакції:
“надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності”.”.
14. У Основах законодавства України про охорону здоров’я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 4, ст. 19; із наступними змінами):
1) статтю 741 викласти у такій редакції:
“Стаття 741. Право на зайняття народною медициною (цілительством)
Народна медицина (цілительство) — методи оздоровлення, профілактики, діагностики і лікування, що ґрунтуються на досвіді багатьох поколінь людей, усталені в народних традиціях і не потребують державної реєстрації.
Народною медициною (цілительством) мають право займатися особи, зареєстровані в установленому законом порядку як фізичні особи — підприємці.
Кваліфікаційні вимоги до фізичних осіб — підприємців, які займаються народною медициною (цілительством), та умови зайняття народною медициною (цілительством) встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров’я.
Державний нагляд (контроль) за виконанням фізичними особами — підприємцями умов зайняття народною медициною (цілительством) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров’я, шляхом проведення планових або позапланових перевірок відповідно до Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”.
Зайняття народною медициною (цілительством) з порушенням встановлених законодавством вимог тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Забороняється здійснення цілительства з використанням засобів масової інформації.”;
2) у тексті Закону слова “медичної практики” замінити словами “медичної практики, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України,”.
15. Частину другу статті 7 Закону України “Про карантин рослин” (Відомості Верховної Ради України  1993 р., № 34, ст. 352; із змінами, внесеними Законом України від 16.10.2012 № 5462-VI) виключити.
16. У Законі України “Про племінну справу у тваринництві” (Відомості Верховної Ради України  1994 р., № 2, ст. 7; із наступними змінами):
1) абзац другий частини другої статті 7 виключити;
2) у частині першій статті 9 слова “ліцензуванню та” виключити.
17. У частині четвертій статті 2 Закону України “Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності” (Відомості Верховної Ради України  1994 р., № 46, ст. 411; із наступними змінами) слова “пов’язану із створенням об’єктів архітектури” замінити словами “з будівництва об’єктів IV i V категорій складності за переліком видів робіт, які визначаються Кабінетом Міністрів України,”.
18. У Законі України “Про пестициди і агрохімікати” (Відомості Верховної Ради України 1995 р., № 14, ст. 91; із наступними змінами):
1) у частині дев’ятій статті 7 слово “сертифікації” виключити;
2) частини першу і другу статті 9 виключити;
3) частину п’яту статті 10 виключити;
4) частину четверту статті 11 викласти у такій редакції:
“Цивільна відповідальність суб’єктів господарювання за шкоду, яку може бути заподіяно довкіллю або здоров’ю людей під час зберігання та застосування пестицидів і агрохімікатів, підлягає обов’язковому страхуванню, умови та порядок якого визначаються законодавством.”;
5) у абзаці п’ятому частини першої статті 161 слова “методик визначення відповідності пестицидів і агрохімікатів сертифікатам якості та” виключити.
19. Частину третю статті 15 Закону України “Про донорство крові та її компонентів” (Відомості Верховної Ради України, 1995 р., № 23, ст. 183;
із наступними змінами) виключити.
20. У Законі України “Про туризм” (Відомості Верховної Ради України, 1995 р., № 31, ст. 241; із наступними змінами):
1) у абзаці другому частини другої статті 5 слова “і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;” виключити;

2) доповнити Закон статтею 51 такого змісту:
“Стаття 51. Державний реєстр суб’єктів туристичної діяльності
Державний реєстр суб’єктів туристичної діяльності є автоматизованою базою даних, формування якої передбачає накопичення, оброблення, систематизацію, зберігання, захист і використання відомостей про суб’єктів туристичної діяльності.
Відомості про суб’єктів туристичної діяльності вносяться до Державного реєстру суб’єктів туристичної діяльності безкоштовно в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Державний реєстр суб’єктів туристичної діяльності формується з метою:
ведення обліку суб’єктів туристичної діяльності;
надання безпечних та якісних туристичних послуг;
забезпечення споживачів туристичних послуг достовірною інформацією про суб’єктів туристичної діяльності;
автоматизованого оброблення інформації про суб’єктів туристичної діяльності;
надання довідкової інформації споживачам туристичних послуг.
Формування та ведення Державного реєстру суб’єктів туристичної діяльності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері туризму та курортів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері туризму та курортів.
Для внесення відомостей до Державного реєстру суб’єктів туристичної діяльності суб’єкт туристичної діяльності подає наступні документи:
заяву про його реєстрацію;
відомості про наявність власного або орендованого службового приміщення (офісу);
копію довідки банківської або іншої кредитної установи про підтвердження фінансового забезпечення відповідальності суб’єкта господарювання у розмірі, визначеному цим Законом;
засвідчену суб’єктом господарювання копію договору, укладеного із страховою компанією, про обов’язкове страхування (медичне та від нещасного випадку) туристів, що здійснюють туристичні подорожі.
Відомості про суб’єктів туристичної діяльності вносяться до Державного реєстру суб’єктів туристичної діяльності протягом 5 робочих днів з дня надходження.
Підставою для відмови у внесенні інформації до Державного реєстру суб’єктів туристичної діяльності є подання неповного пакету документів або подання недостовірних даних.”;
3) абзац сьомий частини другої статті 6 викласти у такій редакції:
“визначення кваліфікаційних вимог до посад фахівців туристичного супроводу;”;
4) абзац шостий частини першої статті 10 викласти у такій редакції:
“бере участь у проведенні робіт з підтвердження відповідності в законодавчо регульованій сфері;”;
5) абзац п’ятнадцятий частини першої статті 11 виключити;
6) статті 17 і 18 виключити;
7) частину п’яту статті 19 виключити;
8) пункт третій частини четвертої статті 191 викласти у такій редакції:
“3) туроператора (турагента), його місцезнаходження, поштові реквізити, контактний телефон, інші відомості відповідно до законодавства про захист прав споживачів;”;
9) у абзаці другому частини другої статті 23 слова “номер ліцензії на відповідний вид діяльності,” виключити;
10) статтю 24 викласти у такій редакції:
“Стаття 24. Права та обов’язки суб’єктів туристичної діяльності
Суб’єкти туристичної діяльності мають право:
виробляти і реалізовувати туристичні послуги згідно із законодавством;
вносити пропозиції щодо охорони туристичних ресурсів України, їх збереження та відновлення, порядку використання;
вносити пропозиції щодо вдосконалення освітніх програм з професійного навчання в галузі туризму, підвищення рівня професійної підготовки працівників і фахівців у галузі туризму;
на встановлення об’єктам туристичної інфраструктури (готелям, іншим об’єктам, призначеним для надання послуг з розміщення, закладам харчування, курортним закладам тощо), власниками яких вони є, відповідної категорії;
на отримання в установленому порядку інформації, необхідної для здійснення їх діяльності, в органах державної влади та органах місцевого самоврядування;
брати в установленому порядку участь у розробці програм розвитку туризму та курортно-рекреаційної сфери;
визначати та оприлюднювати шляхом опублікування загальні умови типового (публічного) договору на надання туристичних послуг;
визначати мінімальну кількість туристів (екскурсантів) у групі;
надавати послуги з оформлення документів для виїзду за межі України;
на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб чи заподіяних суб’єктами туристичної діяльності.
Туроператори також можуть здійснювати турагентську діяльність.
Суб’єкт господарювання не має права у своїй назві використовувати слово “туроператор” без включення такого суб’єкта до Державного реєстру суб’єктів туристичної діяльності.
Суб’єкт господарювання не має права подавати декларацію про включення його до Державного реєстру суб’єктів туристичної діяльності в разі якщо його назва є тотожною назві іншого суб’єкта підприємницької діяльності, інформація про якого внесена до Державного реєстру суб’єктів туристичної діяльності раніше.
Суб’єкти туристичної діяльності зобов’язані:
залучати до надання туристичних послуг осіб, які відповідають встановленим законодавством відповідним кваліфікаційним вимогам;
надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов’язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом;
надавати туристичні послуги в обсягах та в терміни, обумовлені договором;
виконувати вимоги закону щодо забезпечення безпеки туристів, охорони туристичних ресурсів України та довкілля;
вести облікову та іншу визначену законодавством документацію, надавати в установленому порядку бухгалтерську та статистичну звітність;
відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані туристам (екскурсантам), іншим особам та довкіллю.
Загальний розмір частки туроператора в статутних фондах інших туроператорів України не може перевищувати 20 відсотків їх статутних фондів.
Керівник туроператора, його філії, іншого відокремленого підрозділу повинен мати вищу освіту та стаж роботи у сфері туризму не менше 3 років, або вищу освіту у сфері туризму.
Керівником туроператора, його філії, іншого відокремленого підрозділу туроператора, головним бухгалтером не може бути особа, якій заборонено здійснювати цей вид господарської діяльності або займати керівні посади за вироком суду, який набрав законної сили.”;
11) абзац четвертий частини першої статті 25 викласти у такій редакції:
“інформацію про наявність у суб’єкта, що здійснює підприємницьку діяльність у галузі туризму, документів, передбачених законом, а також про внесення відомостей про суб’єкта туристичної діяльності до Державного реєстру суб’єктів туристичної діяльності”;
12) у абзаці п’ятому частини першої статті 27 слова “ліцензійних умов та” виключити;
13) у статті 29 слова “ліцензійних умов, стандартів,” виключити;
14) у частині другій статті 30:
абзаци другий, четвертий і дев’ятий виключити;
абзац шостий викласти у такій редакції:
“порушення норм і правил у галузі туризму;”;
у абзаці одинадцятому слова “ліцензійних умов, стандартів,” виключити;
15) у частині другій статті 37 слова “та отримання в установленому порядку ліцензії на здійснення туроператорської діяльності” виключити.
21. У Законі України “Про лікарські засоби” (Відомості Верховної Ради України, 1996 p., № 22, ст. 86; 2007 р., № 3, ст. 30; 2012 р., № 19—20, ст. 168; із змінами, внесеними законами України від 03.11.2011 № 3998-VI та від 20.12.2011 № 4196-VI):
1) частину першу статті 17 викласти в такій редакції:
“На територію України можуть ввозитися лікарські засоби, зареєстровані в Україні, за наявності сертифіката якості серії лікарського засобу, що видається виробником. Термін придатності лікарських засобів, що ввозяться на територію України, має становити не менше половини терміну, визначеного виробником, за умови, якщо виробник визначив термін менше одного року, або не менш як шість місяців, за умови, якщо виробник визначив термін більше одного року. Порядок ввезення лікарських засобів на територію України встановлюється Кабінетом Міністрів України”;

2) частину другу статті 20 викласти у такій редакції:
“Реалізація лікарських засобів здійснюється лише за наявності сертифіката якості, що видається виробником.”.
22. У Законі України “Про місцеве самоврядування в Україні” (Відомості Верховної Ради України, 1997 р., № 24, ст. 170; 2008 р., № 48, ст. 358; 2010 р., № 34, ст. 486; 2011 р., № 34, ст. 343):
1) у частині першій статті 31:
пункт “а” доповнити підпунктом 11 такого змісту:
“11) організація роботи, пов’язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво;”;
у пункті “б”:
підпункт 1 викласти в такій редакції:
“1) надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності”;”;
доповнити пункт підпунктом 7 такого змісту:
“7) здійснення державного контролю за діяльністю забудовників, пов’язаною із залученням коштів фізичних та юридичних осіб у будівництво багатоквартирних житлових будинків.”;
2) статтю 59 доповнити частинами тринадцятою та чотирнадцятою такого змісту:
“13. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з питань найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту, а також з інших питань адміністративно-територіального устрою підлягають обов’язковій реєстрації в Єдиному державному адресному реєстрі.
Порядок ведення Єдиного державного адресного реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
14. Держателем Єдиного державного адресного реєстру є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Адміністратором Єдиного державного адресного реєстру є державне підприємство, що належить до сфери управління Міністерства юстиції України, здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Єдиного державного адресного реєстру та відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, що містяться у Єдиному державному адресному реєстрі.”.
23. У Законі України “Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними” (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 9, ст. 34; із наступними змінами):
1) абзац третій частини першої статті 3 виключити;
2) частину першу статті 4 виключити;
3) друге речення частини першої статті 12 виключити;
4) абзац четвертий частини першої статті 19 виключити.
24. У Законі України “Про відходи” (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 36—37, ст. 242; із наступними змінами):
1) пункт “н” частини першої статті 17 викласти у такій редакції:
“мати ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами (не підлягає ліцензуванню зберігання (накопичення) суб’єктом господарювання утворених ним небезпечних відходів, якщо протягом року з дня утворення небезпечні відходи передаються суб’єктам господарювання, що мають ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами; безоплатне збирання (приймання) від населення небезпечних відходів у складі побутових відходів та їх зберігання (накопичення), а також зберігання (накопичення) небезпечних відходів у складі побутових відходів, вилучених під час збирання та сортування побутових відходів, якщо зазначені відходи протягом року передаються суб’єктам господарювання, що мають ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами, та зазначена діяльність здійснюється з дотриманням санітарних норм та вимог екологічної безпеки) і/або дозвіл на транскордонне перевезення небезпечних відходів);”;
2) абзац шостий частини третьої статті 34 викласти у такій редакції:
“мати ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами (не підлягає ліцензуванню зберігання (накопичення) суб’єктом господарювання утворених ним небезпечних відходів, якщо протягом року з дня утворення небезпечні відходи передаються суб’єктам господарювання, що мають ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами; безоплатне збирання (приймання) від населення небезпечних відходів у складі побутових відходів та їх зберігання (накопичення), а також зберігання (накопичення) небезпечних відходів у складі побутових відходів, вилучених під час збирання та сортування побутових відходів, якщо зазначені відходи протягом року передаються суб’єктам господарювання, що мають ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами, та зазначена діяльність здійснюється з дотриманням санітарних норм та вимог екологічної безпеки);”.
3) у частині першій статті 37 слова “центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань контролю у сфері житлово-комунального господарства,” виключити, а після слів “благополуччя населення” доповнити словами “, місцеві державні адміністрації”.
25. У Законі України “Про оренду землі” (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 46—47, ст.280, із наступними змінами):
1) у частині четвертій статті 9 слово “продаж” замінити словом “відчуження”;
2) у частині другій статті 14 слова “Типова форма договору” замінити словами “Примірний договір”;
3) статтю 15 викласти в такій редакції:
“Стаття 15. Умови договору оренди землі
Істотними умовами договору оренди землі є:
об’єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);
строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об’єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.
Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, які знаходяться у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування)”;

4) статтю 17 викласти в такій редакції:
“Стаття 17. Передача об’єкта оренди
Об’єкт оренди за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не передбачено законом”;
5) частину третю статті 19 викласти в такій редакції:
“При передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років”;
6) у статті 21:
частину першу доповнити словами “згідно з договором оренди землі”;
у частині другій слово “форма” замінити словом “умови”;
7) статтю 22 викласти в такій редакції:
“ Стаття 22. Форма орендної плати
Орендна плата справляється виключно у грошовій формі.
За згодою сторін розрахунки по орендній платі за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
Розрахунки по орендній платі за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі”.
26. У Законі України “Про захист рослин” (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 50-51, ст. 310; 2004 р., № 26, ст. 362; 2014 р., № 6—7, ст. 80):
1) абзац сьомий частини другої статті 12 викласти у такій редакції:
“здійснення державного контролю за відповідністю встановленим законодавством вимогам щодо якості засобів захисту рослин, у тому числі пестицидів, які завозяться в Україну, а також за додержанням регламентів їх застосування;”;
2) у частині другій статті 28 слова “щодо відповідності їх сертифіката якості” виключити.

27. У Законі України “Про місцеві державні адміністрації” (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 20—21, ст. 190; 2003 р., № 24, ст. 159; 2010 р., № 10, ст. 107; 2013 р., № 25, ст. 251, ст. 2043; 2014 р., № 2—3, ст. 41, № 14, ст. 248):
1) у статті 16:
пункт 14 після слів “юридичних осіб” доповнити словами “у будівництво багатоквартирних житлових будинків”;
доповнити статтю пунктом 17 такого змісту:
“17) додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності”.”;
2) статтю 20 доповнити пунктами 7 і 8 такого змісту:
“7) надає (отримує, реєструє) документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об’єкти у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності”;
8) забезпечує ведення в установленому порядку єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.”.
28. У Законі України “Про металобрухт” (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 25, ст. 212, із наступними змінами):
1) у абзаці дванадцятому статті 1 слова “отримали відповідні ліцензії” замінити словами “в установленому Кабінетом Міністрів України порядку поінформували центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну промислову політику, про початок провадження господарської діяльності”;
2) у статті 4:
у частині другій слова “на підставі ліцензії, що видається в порядку, встановленому законодавством” замінити словами “за умови наявності відомостей про суб’єкта господарювання в Реєстрі суб’єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом.”;
частину третю виключити;
у частині четвертій слова “на отримання ліцензії” замінити словами “для початку провадження господарської діяльності, пов’язаної із заготівлею, переробкою брухту чорних та кольорових металів і його металургійною переробкою”;
у частині п’ятій слова “у ліцензії” замінити словами “в інформації, що в установленому Кабінетом Міністрів України порядку надана до центрального органу виконавчої влади з питань промислової політики,”;
частину сьому виключити;
3) у частині третій статті 5:
у першому реченні слова “отримання ліцензії на” виключити;
у четвертому реченні слова “за наявності відповідної ліцензії, виданої центральним органом виконавчої влади з питань промислової політики” виключити;
4) друге і третє речення частини другої статті 11 замінити реченням такого змісту:
“У разі повторного несвоєчасного надання інформації або надання недостовірної інформації до органів державної статистики суб’єкти господарювання, які здійснюють операції з металобрухтом, несуть відповідальність відповідно до законодавства.”;
5) абзац другий частини третьої статті 12 викласти в такій редакції:
“ведення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну промислову політику, реєстру суб’єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, які в установленому Кабінетом Міністрів України порядку поінформували про початок провадження господарської діяльності зі здійснення операцій з металобрухтом, на підставі акта обстеження місцевими державними адміністраціями в установленому законодавством порядку та встановлення відповідних умов і правил здійснення операцій з металобрухтом і контролю за їх додержанням;”;
6) доповнити Закон статтею 121 такого змісту:
“Стаття 121. Реєстр суб’єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом
Реєстр суб’єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом (далі — Реєстр), є автоматизованою базою даних, формування якої передбачає накопичення, оброблення, систематизацію, зберігання, захист і використання відомостей про суб’єктів туристичної діяльності.
Відомості про суб’єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, вносяться до Реєстру безкоштовно в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Для внесення відомостей до Реєстру суб’єкт господарювання подає наступні документи:
заяву про його реєстрацію;
акт обстеження кожного зазначеного у заяві спеціалізованого підприємства або спеціалізованого металургійного переробного підприємства чи його приймального пункту на відповідність вимогам цього Закону;
відомості про наявність власної або орендованої земельної ділянки (виробничої площі), необхідної для здійснення операції з металобрухтом.
Відомості про суб’єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, вносяться до Реєстру протягом 5 робочих днів з дня надходження.
Підставою для відмови у внесенні інформації до Реєстру є подання неповного пакету документів або подання недостовірних даних.”;
7) у частині другій статті 13:
абзац п’ятий викласти в такій редакції:
“веде реєстр суб’єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом”;
у абзаці шостому слова “ліцензійних умов;” замінити словами “умов та правил здійснення операцій з металобрухтом.”;
абзац сьомий виключити;
8) у статті 15:
абзац четвертий частини першої виключити;
в частині другій слова “ліцензійних умов” замінити словами “умов та правил”.
29. У Законі України “Про архітектурну діяльність” (Відомості Верховної Ради України  1999 р., № 31, ст. 246, із наступними змінами):
1) статтю 9 доповнити частиною такого змісту:
“Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури, веде єдиний реєстр суб’єктів господарювання, що виконують будівельні роботи, який формується на підставі інформації, поданої такими суб’єктами.”;
2) частину другу статті 10 замінити двома частинами такого змісту:
“Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 61 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”.
Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та уповноважених ними осіб.”;
3) у частині першій статті 13:
абзац четвертий виключити;
абзац шостий після слів “міських державних адміністрацій” доповнити словами “з питань архітектури”;
абзац сьомий після слів “міських рад” доповнити словами “з питань архітектури”;
4) у статті 17:
у частині першій слова “пов’язаної із створенням об’єкта архітектури” замінити словами “із будівництва об’єктів IV i V категорій складності за переліком видів робіт, що визначається Кабінетом Міністрів України”;
частину третю статті 17 викласти в такій редакції:
“Органом ліцензування є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.”;
у частині другій слова “пов’язаної із створенням об’єкта архітектури” замінити словами “із будівництва об’єктів IV i V категорій складності за переліком видів робіт, що визначається Кабінетом Міністрів України”;
абзац шостий частини сьомої доповнити словами “(не подається особами, які за напрямом професійної атестації є лауреатами державних чи міжнародних премій, мають почесні звання чи науковий ступінь або стаж роботи не менш як двадцять років)”;
2) у частині другій статті 20 слова “підприємницької діяльності, які мають ліцензію на виконання окремих видів господарської діяльності у будівництві” замінити словами “архітектурної діяльності, у складі яких є відповідні виконавці, що згідно із законодавством одержали кваліфікаційний сертифікат,”.
30. У статті 20 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 50, ст. 433):
1) частину першу доповнити словами “та позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи”;
2) частину третю виключити.
31. Абзац четвертий частини першої статті 7 Закону України “Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії” (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 9, ст. 68; 2010 р., № 20, ст. 198; 2014 р., № 2—3, ст. 41) виключити.
32. У Законі України “Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції” (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 12, ст. 95; 2003 р., № 30, ст. 247; 2014 р., № 23, ст. 873):
1) абзац третій статті 14 виключити;
2) у статті 15:
абзаци другий і третій виключити;
у абзаці четвертому слова “, атестації підприємств, що здійснюють переробку, утилізацію або знищення вилученої з обігу такої продукції” виключити;
3) абзац п’ятий статті 16 виключити;
4) абзац третій статті 18 виключити;
5) у статті 19:
у абзаці п’ятому частини першої слова “та проведення атестації” виключити;
частину другу виключити.
33. Пункт “є” частини першої статті 5 Закону України “Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп’ютерних програм, баз даних” (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 24, ст. 183; із змінами, внесеними законами від 07.04.2011 № 3205-VI та від 02.10.2012 № 5410-VI) виключити.
34. Статтю 9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 36, ст. 299; із наступними змінами) викласти у такій редакції:
“Стаття 9. Види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню
Відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності:
1) банківська діяльність;
2) професійна діяльність на ринку цінних паперів;
3) із надання фінансових послуг;
4) зовнішньоекономічна діяльність;
5) діяльність у галузі телебачення і радіомовлення;
6) діяльність у сфері електроенергетики та використання ядерної енергії;
7) діяльність у сфері освіти;
8) виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами;
9) діяльність у сфері телекомунікацій;
10) надання послуг з перевезення пасажирів, вантажу повітряним транспортом.
Відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених спеціальними законами, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності:
1) культивування рослин, включених до таблиці I Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництво, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізація (відпуск), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного Переліку — з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори”;
2) виробництво лікарських засобів, оптова та роздрібна торгівля лікарськими засобами — з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про лікарські засоби”;
3) будівництво об’єктів IV і V категорій складності за переліком видів робіт, що визначається Кабінетом Міністрів України — з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про архітектурну діяльність”;
4) охоронна діяльність — з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про охоронну діяльність”.
Відповідно до цього Закону ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності:
1) виробництво та ремонт вогнепальної зброї невійськового призначення і боєприпасів до неї, холодної зброї, пневматичної зброї калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів на секунду, торгівля вогнепальною зброєю невійськового призначення та боєприпасами до неї, холодною зброєю, пневматичною зброєю калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів на секунду;
2) виробництво вибухових матеріалів промислового призначення за переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України;
3) виробництво особливо небезпечних хімічних речовин, операції у сфері поводження з небезпечними відходами (не підлягає ліцензуванню зберігання (накопичення) суб’єктом господарювання утворених ним небезпечних відходів, якщо протягом року з дня утворення небезпечні відходи передаються суб’єктам господарювання, що мають ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами, а також безоплатне збирання (приймання) від населення небезпечних відходів у складі побутових відходів та їх зберігання (накопичення), зберігання (накопичення) небезпечних відходів у складі побутових відходів, вилучених під час збирання та сортування побутових відходів, якщо зазначені відходи протягом року передаються суб’єктам господарювання, що мають ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами, та зазначена діяльність здійснюється з дотриманням санітарних норм та вимог екологічної безпеки);
4) виробництво ветеринарних медикаментів і препаратів, оптова, роздрібна торгівля ветеринарними медикаментами і препаратами;
5) виробництво спеціальних засобів, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії, індивідуального захисту, активної оборони та їх продаж;
6) розроблення, виготовлення спеціальних технічних засобів для зняття інформації з каналів зв’язку, інших засобів негласного отримання інформації, торгівля спеціальними технічними засобами для зняття інформації з каналів зв’язку, іншими засобами негласного отримання інформації;
7) надання послуг у галузі криптографічного захисту інформації (крім послуг електронного цифрового підпису), торгівля криптосистемами і засобами криптографічного захисту інформації (згідно з переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України);
8) надання послуг у галузі технічного захисту інформації (згідно з переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України)
9) транспортування нафти, нафтопродуктів магістральним трубопроводом, транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами та їх розподіл;
10) постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим та нерегульованим тарифом;
11) зберігання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ в обсягах, що перевищують рівень, встановлений ліцензійними умовами;
12) централізоване водопостачання та водовідведення;
13) розроблення, випробування, виробництво, експлуатація ракет-носіїв, космічних апаратів та їх складових частин, наземного комплексу управління космічними апаратами та його складових частин;
14) медична практика, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;
15) ветеринарна практика;
16) випуск та проведення лотерей;
17) надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів річковим, морським, автомобільним, залізничним транспортом;
18) надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення;
19) діяльність, пов’язана з промисловим виловом риби, крім внутрішніх водойм (ставків) господарств;
20) виробництво, експорт та імпорт дисків для лазерних систем зчитування, матриць;
21) діяльність, пов’язана з виробництвом, торгівлею піротехнічними засобами;
22) розроблення, виготовлення, реалізація, ремонт, модернізація та утилізація озброєння, військової техніки, військової зброї і боєприпасів до неї;
23) виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії;
24) збирання та використання інформації, яка складає кредитну історію.”.
35. Частину п’яту статті 24 Закону України “Про охорону культурної спадщини” (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 39, ст. 333; 2014 р., № 5, ст. 62; із змінами, внесеними Законом України від 16.10.2012 № 5461-VI) викласти у новій редакції такого змісту:
“5. Розміщення реклами на пам’ятках національного значення, в межах зон охорони цих пам’яток, історичних ареалів населених місць здійснюється на підставі дозволу, що оформлюється (видається) відповідно до Закону України “Про рекламу” за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Розміщення реклами на пам’ятках місцевого значення, в межах зон охорони цих пам’яток, історичних ареалів населених місць здійснюється на підставі дозволу, що оформлюється (видається) відповідно до Закону України “Про рекламу” за участю органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласною, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.
Зазначені органи беруть участь в оформленні дозволу на розміщення реклами шляхом погодження за зверненням органу, що видає дозвіл, без залучення суб’єкта господарювання.”.
36. Статтю 13 Закону України “Про охорону дитинства” (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 30, ст. 142; 2009 р., № 39, ст. 142) доповнити частинами восьмою — тринадцятою такого змісту:
“Діти грудного віку та другого року життя, які входять до складу малозабезпечених сімей, а також діти грудного та раннього віку, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, забезпечуються дитячим харчуванням безкоштовно в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Видатки на забезпечення дитячим харчуванням дітей грудного віку та другого року життя, які входять до складу малозабезпечених сімей, а також дітей грудного та раннього віку, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюються державою за рахунок коштів Державного бюджету України.
Набори дитячого харчування та порядок безкоштовного забезпечення дитячим харчуванням дітей грудного віку та другого року життя, які входять до складу малозабезпечених сімей, а також дітей грудного та раннього віку, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров’я.
Набори дитячого харчування визначаються в натуральних показниках та формуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров’я, з використанням нормативів фізіологічної потреби організму дитини у продуктах харчування виходячи з їх хімічного складу та енергетичної цінності з урахуванням рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров’я. Основним принципом формування набору дитячого харчування є забезпечення дитини повноцінним харчуванням для розвитку здорового організму.
Органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення про додаткове пільгове або безкоштовне забезпечення дитячим харчуванням дітей грудного віку та другого року життя, які входять до складу малозабезпечених сімей, а також дітей грудного та раннього віку, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням можливостей місцевих бюджетів.
Органи місцевого самоврядування зобов’язані інформувати батьків дітей або їх інших законних представників стосовно норм та порядку безкоштовного і пільгового забезпечення дитячим харчуванням дітей грудного віку та другого року життя, які входять до складу малозабезпечених сімей, а також дітей грудного та раннього віку, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до закону.”.
37. У Законі України “Про питну воду та питне водопостачання” (Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 16, ст. 112; 2013 р., № 48, ст. 682):
1) у абзаці четвертому статті 5 слова “та сертифікації” виключити;
2) абзац шостий частини другої статті 16 виключити.
38. У Законі України “Про рибу, інші водні живі ресурси та харчову продукцію з них” (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 107; 2010 р., № 46, ст. 540; 2014 р., № 6—7, ст. 80, № 23, ст. 873):
1) частину третю статті 3 виключити;
2) частину першу статті 4 виключити;
3) у статті 9:
частину третю викласти у такій редакції:
“Для здійснення митного оформлення щодо якості та безпеки продуктів лову та харчової продукції з них українського походження резидент — суб’єкт господарювання подає ветеринарне свідоцтво або ветеринарну довідку (крім харчової продукції з продуктів лову).”;
частину четверту виключити.
39. У Законі України “Про особисте селянське господарство” (Відомості Верховної Ради України, 2003, № 29, ст.232 ):
1) у статті 5:
доповнити новою частиною четвертою такого змісту:
“Земельні ділянки особистого селянського господарства можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства”.
У зв’язку з цим частини четверту — шосту вважати відповідно частинами п’ятою - сьомою;
2) у частині першій статті 6 після слова “належать” доповнити словами “земельні ділянки”;
3)  частину першу статті 7 доповнити новим абзацом третім такого змісту:
“передавати земельні ділянки особистого селянського господарства фізичним або юридичним особам в оренду відповідно до закону”.
У зв’язку з цим абзаци третій — шістнадцятий вважати відповідно абзацами четвертим — сімнадцятим.
40. У Законі України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців” (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 31—32, ст. 263, із наступними змінами):
у статті 1:
абзаці третьому частини першої статті 1 слова “і використовується для їх ідентифікації під час провадження господарської діяльності та відкриття рахунку в банку” виключити;
абзац тринадцятий виключити;
статтю 4 доповнити новою частиною шостою такого змісту:
“6. За бажанням заявника можуть надаватися інші платні послуги, пов’язані з державною реєстрацією юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за надання таких послуг встановлюється Кабінетом Міністрів України.”;
3) доповнити статтю 5 новою частиною такого змісту:
“2. У разі збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців може проводиться визначеними Міністерством юстиції України державними реєстраторами поза місцезнаходженням юридичної особи або місцем проживання фізичної особи, яка має намір стати підприємцем, та фізичної особи — підприємця.”;
у статті 6:
абзац сьомий частини першої викласти у такій редакції:
“надає відомості з Єдиного державного реєстру;”;
частину другу викласти у такій редакції:
“2. На посаду державного реєстратора призначається особа, яка має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України. Державний реєстратор має посвідчення державного реєстратора та власну печатку, опис яких затверджується Міністерством юстиції України.
Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з прийому документів для надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців та видачі оформлених результатів їх надання можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, а також інші особи в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.”;
доповнити частиною сьомою такого змісту:
“7. Державний реєстратор є державним службовцем. Оплата праці державного реєстратора складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, а також інших надбавок згідно із законодавством. За виконання визначених цим Законом функцій державні реєстратори одержують винагороду в розмірі та порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.”;
у частині першій статті 7:
абзац сьомий виключити;
абзац восьмий викласти у такій редакції:
“забезпечує оприлюднення відомостей з Єдиного державного реєстру про проведення реєстраційних дій;”;
статтю 10 викласти в такій редакції:
“Стаття 10. Адміністративний збір за проведення державної реєстрації
1. За проведення державної реєстрації змін:
що вносяться до установчих документів юридичної особи, справляється реєстраційний збір у розмірі 0,05 мінімальної заробітної плати;
імені або місця проживання фізичної особи — підприємця справляється реєстраційний збір у розмірі 0,02 мінімальної заробітної плати.
2. Адміністративний збір за проведення державної реєстрації змін, що вносяться до установчих документів благодійних організацій, не справляється.
3. За видачу дубліката оригіналу установчих документів та змін до них, засвідчених державним реєстратором, справляється адміністративний збір у розмірі 0,02 мінімальної заробітної плати.
4. Кошти, одержані відповідно до цього Закону як адміністративний збір, зараховуються до державного бюджету.
5. Документом, що підтверджує внесення адміністративного збору, є копія квитанції, виданої банком, копія платіжного доручення з відміткою банку, квитанція з платіжного термінала, квитанція (чек) з поштового відділення зв’язку.
6. Адміністративний збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на
1 січня календарного року, в якому подаються відповідні документи для проведення реєстраційної дії.”;
у частині другій статті 17:
у абзаці тридцять першому слова “дату публікації у виданні спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації” замінити словами “дату оприлюднення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців”;
частину шосту виключити;

доповнити Закон статтею 17-1 такого змісту:
“Стаття 17-1. Інформаційна взаємодія між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами органів державної влади, а також документами в електронній формі
1. Технічний адміністратор Єдиного державного реєстру в день проведення реєстраційної дії забезпечує передачу інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі до інформаційних систем:
центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує єдину державну податкову політику та державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, відомостей про проведення такої реєстраційної дії;
Пенсійного фонду України відомостей про проведення реєстраційних дій щодо припинення юридичної особи та підприємницької діяльності фізичної особи — підприємця.
До центрального органу виконавчої влади, що реалізує єдину державну податкову політику та державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, одночасно з відомостями Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію створення юридичної особи та державної реєстрації фізичної особи — підприємця технічним адміністратором Єдиного державного реєстру забезпечується передача копії заяви щодо обрання спрощеної системи оподаткування та/або реєстраційної заяви про добровільну реєстрацію як платника податку на додану вартість в електронній формі, якщо такі заяви були подані як додаток до заяви про державну реєстрацію.
2. Відомості з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію створення юридичної особи та її відокремленого підрозділу, державну реєстрацію фізичної особи — підприємця, відміну державної реєстрації припинення юридичної особи та підприємницької діяльності фізичної особи — підприємця є підставою для взяття юридичної особи, її відокремленого підрозділу та фізичної особи — підприємця на облік в органах державної статистики, державної фіскальної служби та/або вчинення інших дій відповідно до законодавства.
3. Відомості з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення юридичної особи та її відокремленого підрозділу, державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи — підприємця є підставою для зняття юридичної особи, її відокремленого підрозділу та фізичної особи — підприємця з обліку в органах державної статистики, державної фіскальної служби, Пенсійного фонду України та/або вчинення інших дій відповідно до законодавства.
4. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, забезпечує передачу інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі до Єдиного державного реєстру таких відомостей:
дата та номер запису про взяття на облік, назва та ідентифікаційний код органу державної статистики, у якому юридична особа, її відокремлений підрозділ та фізична особа — підприємець перебуває на обліку — у день отримання відомостей, передбачених частиною першою цієї статті;
ідентифікаційні коди для їх присвоєння юридичних особам та їх відокремленим підрозділам органом державної реєстрації.
5. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує єдину державну податкову політику та державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, у день отримання відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, забезпечує передачу інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі до Єдиного державного реєстру таких відомостей:
дата та номер запису про взяття на облік, назва та ідентифікаційний код органу державної фіскальної служби, у якому юридична особа, її відокремлений підрозділ та фізична особа — підприємець перебуває на обліку;
реєстраційний номер платника єдиного внеску;
клас професійного ризику виробництва платника єдиного внеску за основним видом його економічної діяльності;
термін, до якого юридична особа, її відокремлений підрозділ та фізична особа — підприємець перебувають на обліку в органі державної фіскальної служби за місцем попередньої реєстрації у разі зміни місцезнаходження юридичної особи, її відокремленого підрозділу або зміни місця проживання фізичної особи — підприємця.
6. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень, забезпечує передачу інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі до Єдиного державного реєстру відомостей про наявність незавершених виконавчих проваджень щодо юридичної особи.
7. Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку забезпечує передачу інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі до Єдиного державного реєстру таких відомостей:
про відсутність (наявність) нескасованих випусків цінних паперів юридичної особи — емітента — у день отримання запиту від органу державної реєстрації;
про відсутність (наявність) нескасованої реєстрації випуску акцій акціонерного товариства — у день отримання запиту від органу державної реєстрації.
8. Порядок інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами відповідних органів державної влади, а також документами в електронній формі, передбаченими цим Законом, затверджується Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах.”;
статтю 18 доповнити новою частиною четвертою такого змісту:
“4. Відомості, що містяться у Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, або фізичної особи — підприємця, під час провадження ними господарської діяльності, а також відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.”;
у статті 19:
у частині другій:
абзац четвертий доповнити словами “та документ, що підтверджує внесення плати за оприлюднення повідомлення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців.”;
у абзаці п’ятому слова “публікацію у спеціальному друкованому засобі масової інформації відповідного повідомлення” замінити словами “оприлюднення повідомлення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців”;
у частині дев’ятій слова “і в той самий день подати відповідним органам статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України, інформацію з реєстраційної картки про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису” виключити;
частину десяту викласти у такій редакції:
“10. У разі внесення до Єдиного державного реєстру запису про зміну відомостей про юридичну особу, які відповідно до цього Закону зазначаються у виписці з Єдиного державного реєстру, державний реєстратор повинен видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) заявнику виписку з Єдиного державного реєстру у день отримання від органів статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України відомостей про внесення відповідних відомостей до відомчих реєстрів.”;
у абзаці третьому частини п’ятнадцятої слова “публікацію у спеціальному друкованому засобі масової інформації повідомлення про втрату оригіналів установчих документів” замінити словами “оприлюднення повідомлення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців”;
статтю 20 викласти у такій редакції:
“Стаття 20. Надання відомостей з Єдиного державного реєстру
1. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними, за винятком реєстраційних номерів облікових карток платників податків, відомостей про відкриття та закриття рахунків, накладення та зняття арештів на рахунки та майно.
2. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у формі:
відкритого доступу через офіційний веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, до актуальних на момент запиту та на визначену дату відомостей Єдиного державного реєстру шляхом їх пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування;
витягу;
довідки;
виписки.
3. Порядок надання відомостей з Єдиного державного реєстру, зміст виписки, витягу, довідки визначається Міністерством юстиції України.
4. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, суди, органи внутрішніх справ, органи прокуратури, органи Служби безпеки України та їх посадові особи безоплатно отримують відомості з Єдиного державного реєстру з метою здійснення ними повноважень, визначених законом, виключно в електронній формі через веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців, у порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
5. За надання відомостей з Єдиного державного реєстру справляється плата у такому розмірі:
0,05 мінімальної заробітної плати — за надання витягу та довідки з Єдиного державного реєстру в паперовій формі;
0,02 мінімальної заробітної плати — за надання виписки з Єдиного державного реєстру в паперовій формі;
75 відсотків плати, встановленої цією частиною, — за надання витягу, довідки та виписки з Єдиного державного реєстру в електронній формі.
Плата за надання відомостей справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому подається запит про надання відповідних відомостей.
6. За надання виписки з Єдиного державного реєстру за результатами проведення реєстраційної дії плата не справляється.
7. Відомості з Єдиного державного реєстру надаються не пізніше наступного робочого дня з дати надходження запиту.
8. Порядок доступу через веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців, до відомостей Єдиного державного реєстру та розмір плати за його надання (крім відомостей, визначених частиною другою статті 7 цього Закону) встановлюється Міністерством юстиції України.”;
статтю 21 виключити;
у статті 22:
у назві слово “Публікація” замінити словом “Оприлюднення”;
у частині першій:
у абзаці першому слова “опублікуванню в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації” замінити словами “оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців”;
абзац другий виключити;
частину другу викласти у такій редакції:
“2. Зміст повідомлень, що підлягають оприлюдненню, встановлюються Міністерством юстиції України.”;
у частині третій слово “опублікування” замінити словом “оприлюднення”;
у частині четвертій слово “опублікуванню” замінити словом “оприлюдненню”;
у частині п’ятій:
слова “публікацію повідомлень у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації” замінити словами “оприлюднення повідомлень”;
слова “трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян” замінити словами “0,05 мінімальної заробітної плати”;

частину шосту викласти у такій редакції:
“6. Документом, що підтверджує внесення плати за оприлюднення повідомлення, є копія квитанції, виданої банком, або копія платіжного доручення з відміткою банку, квитанція з платіжного термінала, квитанція (чек) з поштового відділення зв’язку.”;
частину сьому виключити;
абзац п’ятий частини першої статті 24 виключити;
у статті 24-1:
у частині першій слова “Президента України” замінити словами “Кабінету Міністрів України”;
частину другу викласти в такій редакції:
“2. Для здійснення державної реєстрації керівник центрального органу виконавчої влади або уповноважена ним особа подає державному реєстратору заповнену реєстраційну картку на здійснення державної реєстрації юридичної особи.”;
у абзаці другому частини четвертої слова “Не пізніше наступного робочого дня після” замінити словами “У день”;
у статті 25:
частину п’яту викласти у такій редакції:
“5. Державна реєстрація юридичної особи здійснюється у день надходження передбачених цим Законом документів для проведення державної реєстрації юридичної особи.”;
у частині шостій слова “Не пізніше наступного робочого дня після” замінити словами “У день”;
статтю 26 виключити;
у статті 29:
у частині першій:
у абзаці четвертому слова “копія опублікованого в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації повідомлення про втрату всіх або частини зазначених оригіналів установчих документів” замінити словами “інформація про оприлюднення повідомлення про втрату всіх або частини зазначених оригіналів установчих документів”;
у абзаці шостому частини першої слова “реєстраційного збору” замінити словами “адміністративного збору”;
частину другу викласти у такій редакції:
“2. У разі внесення змін до статуту, які пов’язані із зменшенням статутного капіталу (статутного або складеного капіталу), зміною найменування або місцезнаходження юридичної особи, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається документ, що підтверджує внесення плати за оприлюднення відповідного повідомлення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців.”;
частину чотирнадцяту викласти у такій редакції:
“14. Державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня з дати проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи повинен видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) заявнику один примірник змін до установчих документів юридичної особи у вигляді окремих додатків або один примірник оригіналу установчих документів у новій редакції та один примірник оригіналу установчих документів у старій редакції з відмітками державного реєстратора про проведення державної реєстрації змін до установчих документів.”;
у частині п’ятнадцятій слова “не пізніше наступного робочого дня” замінити словами “у день”;
у частині третій статті 32:
слово “публікації” замінити словом “оприлюднення”;
слова “у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації” замінити словами “на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців”;
у частині першій статті 35:
у абзац першому слова “у день надходження цих документів” та слова “та в той же день повідомити органи статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України відомості про внесення такого запису” виключити;
у абзаці другому слова “публікується у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації” замінити словами “оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб — підприємців”;
абзац третій виключити;
у частині 9 статті 36 слово “публікації” замінити словом “оприлюднення”;
у частині одинадцятій статті 37 слова “частинами десятою — дванадцятою” замінити словами “частинами одинадцятою - тринадцятою”;
в абзаці третьому частини першої статті 38-1 слова “опублікування в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації оголошення” замінити словами “оприлюднення повідомлення”;
статтю 40 виключити;
у частині третій статті 41 слова “та в той же день повідомити органи статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про внесення такого запису для взяття юридичної особи на облік та/або вчинення інших дій відповідно до законодавства” виключити;
у статті 42:
абзац четвертий частини першої виключити;
абзаци третій та четвертий частини другої виключити;
у статті 43:
частину третю викласти у такій редакції:
“3. Державна реєстрація фізичної особи — підприємця здійснюється не пізніше наступного робочого дня з дати надходження документів для проведення державної реєстрації фізичної особи — підприємця.”;
у частині четвертій слова “Не пізніше наступного робочого дня після” замінити словами “У день”;
частину п’яту виключити;
у частині другій статті 45:
в абзаці четвертому слова “реєстраційного збору” замінити словами “адміністративного збору”;
доповнити словами “— у випадках, передбачених статтею 10 цього Закону”;
абзац п’ятий доповнити словами “— у випадку зміни реєстраційного номера облікової картки платника податків;”;
частину восьму статті 48 виключити;
у статті 50:
частину сьому виключити;
у частині 10 слова “та в той же день повідомити органи статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України про внесення такого запису” виключити;
статтю 51 виключити;
у частині 3 статті 52 слова “та в той же день повідомити органи статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України про внесення такого запису для взяття фізичної особи — підприємця на облік” виключити;
розділ VIII “ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ” доповнити пунктом 21 такого змісту:
“21. Установити, що до визначення на законодавчому рівні та запровадження в Україні альтернативних електронному цифровому підпису засобів ідентифікації особи під час доступу до ресурсів державних інформаційних систем:
електронні документи, що подаються відповідно до цього Закону, крім документів, що засвідчують повноваження уповноваженої особи, засвідчуються електронним цифровим підписом заявника згідно з вимогами законодавства у сфері електронного цифрового підпису;
ідентифікація особи заявника, що подає електронні документи відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом перевірки електронного цифрового підпису заявника за допомогою посиленого сертифікату відкритого ключа.”.
41. У частині першій статті 52 Закону України “Про землеустрій” (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 36, ст. 282) після слова “розробляються” доповнити словами “за бажанням землевласників або землекористувачів”.
42. У Законі України “Про охорону земель” (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 39, ст.349):
1) абзац п’ятий частини першої статті 30 виключити;
2) статтю 33-1 виключити;
43. У Законі України “Про оцінку земель” (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 15, ст. 229):
1) абзаци третій та четвертий статті 6 викласти у такій редакції:
“юридичні особи — суб’єкти господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, що мають у своєму складі сертифікованих оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок;
фізичні особи — суб’єкти підприємницької діяльності, які отримали кваліфікаційний сертифікат оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок;”;
2) частини сьому і восьму статті 8 замінити чотирма частинами такого змісту:
“Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, веде Державний реєстр оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок. Для внесення інформації до Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок оцінювач подає наступні документи:
заяву про його реєстрацію;
копію кваліфікаційного сертифіката;
копію сторінок паспорта, де зазначено прізвище, ім’я та по батькові особи, місце проживання;
копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера;
довідку з місця роботи.
Внесення інформації до Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та надання інформації з нього у формі витягу здійснюється за письмовою заявою фізичним і юридичним особам на безоплатній основі протягом 14 робочих днів з дня надходження відповідної заяви.
Підставою для відмови у внесенні інформації до Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок є подання неповного пакету документів або подання недостовірних даних щодо кваліфікаційного сертифіката. Підставою для відмови у наданні інформації з Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок у формі витягу є відсутність запитуваної інформації.
Порядок ведення Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок встановлюється центральним органом виконавчої влади, що формує державну політику у сфері земельних відносин.”.
У зв’язку з цим частину дев’яту вважати частиною одинадцятою;
3) частину першу статті 9 після слів “цього Закону” доповнити словами “; акт перевірки за дотриманням вимог у сфері оцінки земель.”;
4) абзац четвертий статті 11 викласти у редакції:
“реєстрацію у Державному реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників та Державному реєстрі сертифікованих оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок;”;
5) доповнити Закон статтею 251 такого змісту:
“Стаття 251. Державний нагляд (контроль) у сфері оцінки земель
Державний нагляд (контроль) у сфері оцінки земель здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до вимог, визначених Законом України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб’єкта оціночної діяльності або його відокремленими підрозділами. Заходи державного нагляду можуть здійснюватися у приміщенні органу державного нагляду.
У разі виявлення порушень суб’єктом оціночної діяльності вимог цього Закону, а також інших нормативно-правових актів та державних стандартів, норм і правил у сфері оцінки земель, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, видає розпорядження про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Суб’єкт оціночної діяльності повинен повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, у визначені розпорядженням строки.
Встановлення факту невиконання розпорядження про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, є підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, з позовом до адміністративного суду щодо зупинення виконання землеоціночних робіт.
Застосовані адміністративним судом заходи реагування за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, скасовуються адміністративним судом у порядку, встановленому законом.
Під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) щодо суб’єкта оціночної діяльності центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, перевіряє дотримання сертифікованими оцінювачами з експертної грошової оцінки земельних ділянок вимог цього Закону, Закону України “Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні”, а також інших нормативно-правових актів та державних стандартів, норм і правил у сфері оцінки земель.
За наявності підстав для анулювання кваліфікаційного сертифіката оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок акт перевірки є обов’язковим для розгляду на засіданні екзаменаційної комісії. За результатами розгляду акта екзаменаційна комісія приймає рішення про позбавлення сертифікованого оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок кваліфікаційного сертифіката (його анулювання).
Рішення про видачу кваліфікаційного сертифіката оцінювачу, який був позбавлений його на підставі цього Закону, приймається екзаменаційною комісією не раніше ніж через рік від дати позбавлення, в порядку, передбаченому для видачі кваліфікаційного сертифіката.
Рішення про анулювання кваліфікаційного сертифіката може бути оскаржено до суду.”;
6) у тексті Закону слова “кваліфікаційне свідоцтво” у всіх відмінках замінити словами “кваліфікаційний сертифікат” у відповідному відмінку.
44. Абзац восьмий статті 9 Закону України “Про державну експертизу землевпорядної документації” (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 38, ст.471) виключити.
45. Частини першу та другу статті 9 Закону України “Про молоко та молочні продукти” (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 47,
ст. 513; із наступними змінами) виключити.
46. Статтю 171 Закону України “Про державну підтримку сільського господарства України” (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 49, ст.527; 2009 р., № 43, ст.638) виключити.
47. Абзац п’ятий частини другої статті 8 Закону України “Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу” (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 20, ст. 278) виключити.
48. У Законі України “Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності” (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 48, ст. 483;
2014 р., № 28, ст. 934):
1)  у частині першій статті 1:
абзац третій викласти в такій редакції:
“дозвільні органи — суб’єкти надання адміністративних послуг, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону видавати документи дозвільного характеру;”;
абзаци п’ятий, шостий, одинадцятий та тринадцятий виключити;
в абзаці чотирнадцятому слова “Президентом України” замінити словами “Кабінетом Міністрів України”;
після абзацу п’ятнадцятого доповнити новим абзацом такого змісту:
“Терміни “адміністратор”, “центр надання адміністративних послуг” та “суб’єкт надання адміністративної послуги” у цьому Законі вживаються у значенні, визначеному Законом України “Про адміністративні послуги”.”;
2) у статті 4:
частину другу викласти в такій редакції:
“2. Перелік документів дозвільного характеру, які видаються через центри надання адміністративних послуг, визначається відповідно до Закону України “Про адміністративні послуги”.”;
абзаци другий — п’ятий частини третьої виключити;
частину четверту виключити;
3) у статті 41:
у частині першій:
в абзаці першому слова “(регіональними, місцевими)”,
“, погодженим з уповноваженим органом” виключити;
в абзаці другому слова “за погодженням з територіальними (місцевими) органами центральних органів виконавчої влади, що здійснюють регулювання у відповідній сфері, та територіальними органами уповноваженого органу” виключити;
частину другу викласти в такій редакції:
“2. Плата за видачу (переоформлення, видачу дублікату, анулювання за заявою суб’єкта господарювання) документів дозвільного характеру (адміністративний збір) визначається відповідно до Закону України “Про адміністративні послуги”.”;
абзац десятий частини восьмої, абзац одинадцятий частини дев’ятої та частину дванадцяту виключити;
в абзаці дев’ятому частини дев’ятої слова “, а місцевий дозвільний орган — державному адміністратору” замінити словами “або адміністратору, якщо видача дубліката документа дозвільного характеру здійснюється через центр надання адміністративних послуг,”;
в першому реченні абзацу першого частини десятої слова “регіональний та/або місцевий” виключити;
доповнити статтю частиною чотирнадцятою такого змісту:
“14. Прийняття від суб’єкта господарювання або уповноваженої ним особи заяви про одержання (переоформлення, одержання дубліката, анулювання) документа дозвільного характеру здійснюється адміністратором виключно в центрі надання адміністративних послуг.
Заява про одержання (переоформлення, одержання дубліката, анулювання) документа дозвільного характеру, що оформляється дозвільними органами, або декларація подається суб’єктом господарювання в паперовій формі — особисто, через уповноважену ним особу, надсилається поштою або у випадках, передбачених законом, — в електронній формі за допомогою засобів телекомунікацій (електронною поштою або через Єдиний державний портал адміністративних послуг).
У заяві зазначаються:
найменування дозвільного органу, уповноваженого здійснювати видачу документа дозвільного характеру;
назва документа дозвільного характеру;
об’єкт, на який видається документ дозвільного характеру, та його місцезнаходження (адреса);
вид господарської діяльності (згідно з класифікатором видів економічної діяльності);
повне найменування юридичної особи / ім’я, по батькові та прізвище фізичної особи — підприємця;
ідентифікаційний код (для юридичної особи) / реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичної особи — підприємця);
місцезнаходження юридичної особи / місце проживання фізичної особи — підприємця та їх контактні дані (адреса електронної поштової скриньки, номери телефону, факсу — за наявності);
ім’я, по батькові та прізвище керівника юридичної особи;
дата складання заяви;
перелік документів, що додаються до заяви;
спосіб одержання дозволу особисто / поштою / за допомогою засобів телекомунікацій (електронною поштою або через Єдиний державний портал адміністративних послуг).
Законом можуть бути встановлені інші вимоги до заяви.”.
У зв’язку з цим частину чотирнадцяту вважати частиною п’ятнадцятою;
4) статті 5 та 7 виключити;
5) у статті 6:
частину другу викласти в такій редакції:
“2. Реєстр ведуть дозвільні органи.”;
абзаци другий — четвертий частини третьої, частини четверту та п’яту виключити;
частину шосту доповнити словами “, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування державної політики економічного і соціального розвитку.”;
6) в абзаці другому частини другої статті 8 слова “Регіональні та місцеві” виключити;
7) у статті 9:
абзац другий викласти в такій редакції:
“бере участь у розробленні проектів нормативно-правових актів з питань видачі документів дозвільного характеру та погоджує їх в установленому порядку;”;
в абзаці четвертому слова “та державних адміністраторів” виключити;
абзац шостий виключити;

8) у статті 91:
частину першу викласти у такій редакції:
“1. Державний контроль за додержанням дозвільними органами (їх посадовими особами) вимог законодавства з питань видачі документів дозвільного характеру, встановленого порядку їх видачі здійснюється уповноваженим органом шляхом проведення планових та позапланових перевірок у встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного і соціального розвитку, порядку.”;
у частині другій:
абзаци перший і другий викласти у такій редакції:
“2. Планові перевірки проводяться згідно з річним планом, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного і соціального розвитку.
Планові перевірки дозвільного органу (його посадової особи) щодо додержання порядку видачі кожного окремого документа дозвільного характеру (його виду) проводяться не частіше одного разу на рік.”;
в абзаці третьому:
слова “державним адміністратором та”, “(у тому числі через дозвільні центри)” виключити;
у підпункті 4 слова “Президента України, Кабінету Міністрів України” замінити словами “Кабінету Міністрів України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного і соціального розвитку,”;
у підпунктах 5 та 6 слова “, державним адміністратором” виключити;
підпункт 7 виключити;
частину третю викласти у такій редакції:
“3. Керівник дозвільного органу (його посадова особа) під час проведення перевірки зобов’язаний забезпечити надання документів, що стосуються предмета перевірки, а також на усну або письмову вимогу осіб, які проводять перевірку, забезпечувати копіювання документів, надавати письмові пояснення з питань, що виникають під час проведення перевірки.”;
у частині четвертій:
в абзаці третьому слова “, державного адміністратора та дозвільного центру” виключити;
в абзаці сьомому слова “державним адміністратором та” виключити;
абзац восьмий викласти у такій редакції:
“Один примірник акта перевірки видається керівникові дозвільного органу (його посадовій особі), другий примірник зберігається уповноваженим органом.”;
9) у статті 10:
частину першу викласти у такій редакції:
“1. Керівники дозвільних органів, посадові особи цих органів, які відповідно до законодавства мають повноваження приймати рішення з питань видачі документів дозвільного характеру, несуть відповідальність за порушення вимог законодавства про дозвільну систему у сфері господарської діяльності у порядку, встановленому законом.”;
у частині другій слова “та державних адміністраторів” виключити;
10) пункт 21 статті 11 виключити;
11) у тексті Закону слова “державний адміністратор” у всіх відмінках і числах замінити словом “адміністратор” у відповідному відмінку та числі.
49. У частині першій статті 8 Закону України “Про аудиторську діяльність” (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 44, ст. 432):
1) у пунктах 1 і 2 слово “відкритих” замінити словом “публічних”;
2) пункт 3 після слів “емітентів цінних паперів” доповнити словами
“, які здійснюють публічне розміщення,”.
50. У Законі України “Про державну систему біобезпеки при створенні, випробуванні, транспортуванні та використанні генетично модифікованих організмів” (Відомості Верховної Ради України  2007 р., № 35, ст. 484; із наступними змінами):
1) абзац дев’ятий частини першої статті 7 виключити;
2) статтю 81 виключити;
3) частини першу — третю статті 12 виключити.
51. У Законі України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме  майно  та  їх обтяжень” (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № 18, ст. 141; 2013, № 23, ст. 224; 2014, № 11, ст. 136):
1) частину першу статті 9 викласти в такій редакції:
“1. Державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України.
У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб’єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб’єкт. Оплата праці державного реєстратора складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, а також інших надбавок згідно із законодавством. За виконання визначених цим Законом функцій державні реєстратори одержують винагороду в розмірі та порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, а також інші особи, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.”;
2) частину тринадцяту статті 15 доповнити абзацами такого змісту:
“За бажанням заявника можуть надаватися інші платні послуги, пов’язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Розмір плати за надання таких послуг встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України можуть бути встановлені скорочені терміни надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Розмір плати за скорочення термінів надання таких послуг встановлюється Кабінетом Міністрів України.”;
3) статтю 282 виключити;
4) статтю 29 викласти в такій редакції:
“Стаття 29. Плата за проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру прав та надання інформації з Державного реєстру прав
1. За державну реєстрацію прав справляється адміністративних збір у такому розмірі:
1) за державну реєстрацію права власності на нерухоме майно:
для фізичних осіб:
щодо розташованих на земельних ділянках об’єктів нерухомого майна площею до 100 кв. м. — 0,07 мінімальної заробітної плати;
щодо розташованих на земельних ділянках об’єктів нерухомого майна площею до 200 кв. м. — 0,1 мінімальної заробітної плати;
щодо розташованих на земельних ділянках об’єктів нерухомого майна площею більше 200 кв. м. — 0,2 мінімальної заробітної плати;
щодо земельних ділянок — 0,1 мінімальної заробітної плати;

для юридичних осіб:
щодо об’єктів нерухомого майна площею до 500 кв. м. — 0,3 мінімальної заробітної плати;
щодо об’єктів нерухомого майна площею понад 500 кв. м. —
0,6 мінімальної заробітної плати;
щодо об’єктів нерухомого майна площею понад 5000 кв. м. —
1,4 мінімальної заробітної плати;
2) за державну реєстрацію іншого речового права на нерухоме майно, крім права оренди землі, — розмір адміністративного збору за відповідні дії становить 25 відсотків від розміру адміністративного збору за державну реєстрацію права власності на нерухоме майно;
3) за державну реєстрацію обтяження права на нерухоме майно —
0,07 мінімальної заробітної плати;
4) за державну реєстрацію права оренди земельної ділянки —
0,06 мінімальної заробітної плати;
5) за внесення змін до записів Державного реєстру прав, у тому числі виправлення технічної помилки, що допущена з вини заявника, — 0,04 мінімальної заробітної плати.
Адміністративний збір справляється у відповідному розрахунку від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому подаються відповідні документи для проведення державної реєстрації прав.
2. Органи державної реєстрації прав та органи місцевого самоврядування звільняються від сплати адміністративного збору.
3. При проведенні державної реєстрації прав окрім адміністративного збору заявник сплачує за отримання витягу з Державного реєстру прав.
4. У разі відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень адміністративний збір не повертається, а плата за надання витягу з Державного реєстру прав підлягає поверненню.
У разі відкликання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень адміністративний збір та плата за надання витягу з Державного реєстру прав підлягають поверненню.
Розмір плати за надання інформації з Державного реєстру прав та порядок її використання встановлюються Кабінетом Міністрів України.”.
52. Частину четверту статті 8 Закону України “Про державну реєстрацію актів цивільного стану” (Відомості Верховної Ради України,
2010 р., № 38, ст. 509) викласти у такій редакції:
“4. Працівник відділу державної реєстрації актів цивільного стану є державним службовцем. Оплата праці працівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, а також інших надбавок згідно із законодавством. За виконання визначених цих Законом функцій працівники відділу державної реєстрації актів цивільного стану одержують винагороду в розмірі та порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.”.
53. Статті 28, 41 і 46 Закону України “Про виконавче провадження” (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., 19—20, ст. 142; 2014 р., 
№ 20—21, ст. 739) викласти в такій редакції:
“Стаття 28. Виконавчий збір
1. У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов’язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника — фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника — юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
2. Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”.
3. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред’явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
4. Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
5. У разі закінчення виконавчого провадження у зв’язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.
6. У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.
7. У разі виконання рішення, за яким закінчився строк для його самостійного виконання, але судом встановлено відстрочку чи розстрочку виконання рішення, виконавчий збір стягується в порядку, встановленому цим Законом, шляхом виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження.
8. Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику і може бути оскаржена до суду в порядку, встановленому цим Законом.”;
“Стаття 41. Кошти виконавчого провадження
1. Кошти виконавчого провадження складаються з:
1) коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 28 цього Закону;
2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;
3) стягнутих з боржника витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій;
4) інших надходжень, що не суперечать законодавству.
2. Витрати органів державної виконавчої служби, пов’язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
3. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
4. До витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:
1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;
2) послуг експертів, суб’єктів оціночної діяльності — суб’єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій;
3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;
4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;
5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;
6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;
7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.
5. Постанова про стягнення з боржника витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувану, або закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.”;
“Стаття 46. Винагорода державному виконавцю
1. За сумлінне виконання державним виконавцем своїх обов’язків під час проведення виконавчих дій він має право на винагороду, яка виплачується за рахунок виконавчого збору.
2. Порядок виплати, розмір винагороди та критерії оцінки роботи державного виконавця встановлюються Кабінетом Міністрів України.”.
54. У Законі України “Про регулювання містобудівної діяльності” (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 34, ст. 343; 2012 р., № 27,
ст. 274, № 29, ст. 345, № 51, ст. 576; 2013 р., № 22, ст. 212, ст. 214, № 25, ст. 251, № 48, ст. 682; 2014 р., №  1, ст. 4):
1) абзац п’ятий частини першої статті 4 після слів “їх комплекси” доповнити словами “та частини”;
2) у частині першій статті 6 слова “з питань” замінити словами “у сфері містобудування, органами”;

3) доповнити статтею 61 такого змісту:
“Стаття 61. Органи державного архітектурно-будівельного контролю
До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать:
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю;
структурні підрозділи районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань державного архітектурно-будівельного контролю;
виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю.
Надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, державний архітектурно-будівельний контроль та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів здійснюються:
виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань державного архітектурно-будівельного контролю — щодо об’єктів, розташованих на території населених пунктів;
структурними підрозділами районних державних адміністрацій з питань державного архітектурно-будівельного контролю — щодо об’єктів, розташованих за межами населених пунктів;
центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі — щодо об’єктів, розташованих на території кількох адміністративно-територіальних одиниць.
У разі коли виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю не утворюються (не визначаються), в селах, селищах та містах районного значення повноваження таких органів виконують структурні підрозділи районних державних адміністрацій, а в обласних центрах та містах обласного значення — центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, через головних інспекторів будівельного нагляду.
У разі коли структурні підрозділи районних державних адміністрацій з питань державного архітектурно-будівельного контролю не утворюються (не визначаються), їх повноваження здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, через головних інспекторів будівельного нагляду.
Головні інспектори будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі призначаються на посади та звільняються з посад центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, за погодженням з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.
Керівники структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчих органів сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю призначаються на посади та звільняються з посад за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю. Такі керівники мають відповідати кваліфікаційним вимогам, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Структурні підрозділи районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю у межах повноважень, визначених цим Законом, підконтрольні центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, а їх рішення можуть бути оскаржені до такого органу або до суду.”;
4) у статті 30:
абзац другий частини другої викласти в такій редакції:
“Технічні умови надаються протягом 10 робочих днів з дня надходження відповідної заяви.”;
у частині восьмій слова “відсутності на відповідній території необхідного інженерного забезпечення, його недостатньої потужності за” виключити;
5) абзац четвертий частини четвертої статті 31 після слів “під державні гарантії” доповнити словами і цифрами “, у разі, коли їх кошторисна вартість перевищує 300 тисяч гривень”;
6) у статті 34:
пункт 1 частини першої викласти в такій редакції:
“1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт органу державного архітектурно-будівельного
контролю — щодо об’єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об’єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;”;
частину третю викласти в такій редакції:
“3. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів. Внесення даних до реєстру з присвоєнням реєстраційного номера здійснюється на підставі інформації, поданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, протягом одного робочого дня з дня її отримання.
Доступ користувачів до даних реєстру здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.”;
доповнити частиною сьомою такого змісту:
“7. Перелік об’єктів будівництва та будівельних робіт, які можуть проводитися без отримання документа, що дає право на їх виконання відповідно до частини першої цієї статті, та після завершення яких об’єкт будівництва не потребує прийняття в експлуатацію, визначається Кабінетом Міністрів України.”.
7) у статті 35:
у частині п’ятій слова “центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування” замінити словами “Кабінетом Міністрів України”;
частину шосту викласти в такій редакції:
“6. Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про початок виконання підготовчих робіт замовникові для усунення виявлених недоліків, якщо у декларації не відображено інформації щодо замовника, назви чи адреси об’єкта будівництва, документа, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою (крім випадків, визначених частиною четвертою статті 34 цього Закону), або щодо осіб, відповідальних за проведення технічного нагляду, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків декларація розглядається органом державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, передбаченому для її реєстрації.
Рішення про повернення декларації про початок виконання підготовчих робіт може бути оскаржено до органу державного архітектурно-будівельного контролю вищого рівня або суду.”;
у частині восьмій слово “авторського” замінити словом “технічного”;
частину дев’яту виключити;
8) у статті 36:
у частині третій слова “центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування” замінити словами “Кабінетом Міністрів України”;
частину четверту викласти в такій редакції:
“4. Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про початок виконання будівельних робіт замовникові для усунення виявлених недоліків, якщо у декларації не відображено інформації щодо замовника, назви чи адреси об’єкта будівництва, документа, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою (крім випадків, визначених частиною четвертою статті 34 цього Закону), містобудівних умов та обмежень (крім об’єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються), проектувальника, головного архітектора та/або головного інженера проекту, осіб, відповідальних за проведення авторського і технічного нагляду, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків декларація розглядається органом державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, передбаченому для її реєстрації.
Рішення про повернення декларації про початок виконання будівельних робіт може бути оскаржено до органу державного архітектурно-будівельного контролю вищого рівня або суду.”;
частину сьому виключити;
9) у статті 37:
частину третю викласти в такій редакції:
“3. Для отримання дозволу подається заява, до якої додаються:
копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;
проектна документація на будівництво, розроблена та затверджена в установленому законодавством порядку;
копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмова згода його власника на проведення будівельних робіт у разі здійснення реконструкції, реставрації чи капітального ремонту;
копії документів про призначення осіб, відповідальних за виконання будівельних робіт, та осіб, які здійснюють авторський і технічний нагляд;
інформація про ліцензію, яка дає право на виконання будівельних робіт, та кваліфікаційні сертифікати.
Форма дозволу на виконання будівельних робіт, форма заяви, що подається для його отримання, форма відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт, порядок видачі та анулювання дозволу на виконання будівельних робіт визначаються Кабінетом Міністрів України.”;
абзац шостий частини четвертої викласти в такій редакції:
“Відмову у видачі дозволу на виконання будівельних робіт може бути оскаржено до органу державного архітектурно-будівельного контролю вищого рівня або суду.”;
у першому і другому реченнях частини п’ятої слова “забезпечує формування державної політики у сфері містобудування” замінити словами “реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю”;
у першому реченні абзацу першого частини сьомої слово “інспекції” замінити словом “орган”, а слова “яка видала” — словами “який видав”;
частину восьму виключити;
10) у частині другій статті 38:
в абзаці першому слова “в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України,” виключити;
абзац другий виключити;
11) у статті 39:
у частині шостій:
слово “Інспекції” замінити словом “Орган”, а слово “повертають” — словом “повертає”;
доповнити частину абзацом другим такого змісту:
“Рішення про повернення декларації може бути оскаржено до органу державного архітектурно-будівельного контролю вищого рівня або суду.”;
частину сьому доповнити абзацом шостим такого змісту:
“Рішення про відмову у видачі сертифіката може бути оскаржено до органу державного архітектурно-будівельного контролю вищого рівня або суду.”;
частину одинадцяту виключити;
12) статтю 40 доповнити частиною одинадцятою такого змісту:
“11. Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об’єкта до експлуатації або акті готовності об’єкта до експлуатації.”;
13) у статті 41:
назву статті після слова “контроль” доповнити словами “та нагляд”;
частини першу та другу викласти в такій редакції:
“1. Державний архітектурно-будівельний контроль — сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
2. Державний архітектурно-будівельний нагляд — сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами місцевих державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють регулювання у сфері містобудівної діяльності (далі — об’єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.
Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та уповноважених ними осіб у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.”;
у частині четвертій:
пункт 5 виключити;
у пункті 6 слова “, які пройшли у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, державну атестацію в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури” виключити;
у пункті 9 слова “керівника органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника” виключити;
пункт 10 після слів “з використанням” доповнити словом “фото-”;

частину восьму викласти в такій редакції:
“8. Постанови органів державного архітектурно-будівельного контролю можуть бути оскаржені до органу державного архітектурно-будівельного контролю вищого рівня або суду.”;
доповнити статтю частинами одинадцятою — тринадцятою такого змісту:
“11. З метою здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду головні інспектори будівельного нагляду або уповноважені ними особи:
1) перевіряють законність рішень у сфері містобудівної діяльності, прийнятих об’єктами нагляду;
2) витребовують  від органів державної влади, фізичних та юридичних осіб документи і матеріали, які стосуються предмета нагляду, одержують інформацію з автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз даних, створюваних органами державної влади;
3) мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об’єктів, приміщень, документів та матеріалів, необхідних для здійснення нагляду;
4) вимагають від органів державного архітектурно-будівельного контролю проведення перевірок у разі наявності ознак порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;
5) залучають у разі потреби до здійснення нагляду фахівців підприємств, установ, організацій, контрольних і фінансових органів.
12. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об’єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду та уповноважені ними особи мають право:
1) видавати обов’язкові до виконання об’єктами нагляду приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;
2) притягати посадових осіб об’єктів нагляду до відповідальності за вчинені правопорушення відповідно до закону;
3) ініціювати притягнення посадових осіб об’єктів нагляду до дисциплінарної відповідальності;
4) вносити подання про звільнення посадової особи об’єкта нагляду до органу, який здійснив його призначення;
5) вносити подання про позбавлення права виконувати певні види робіт посадової особи об’єкта нагляду до органу, яким таке право надавалося;
6) скасовувати чи зупиняти дію рішень, прийнятих об’єктами нагляду відповідно до визначених цим Законом повноважень, які порушують вимоги містобудівного законодавства, з подальшим оприлюдненням такої інформації на веб-сайті.
За невиконання письмових вимог головних інспекторів будівельного нагляду та уповноважених ними осіб об’єкти нагляду несуть відповідальність відповідно до закону.
13. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, здійснює контроль за додержанням суб’єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов’язаної із створенням об’єктів архітектури.”.
55. Пункти 38, 56, і 128 Переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, затвердженого Законом України “Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності” (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 47, ст. 532; із наступними змінами) виключити.
56. У Законі України “Про Державний земельний кадастр” (Відомості Верховної Ради України, 2012 р., № 8, ст. 61; із наступними змінами):
1) пункт “ґ” частини першої статті 36 після слів “вид речового права” доповнити словами “суб’єкти права власності та інших речових прав”;
2) у статті 38:
абзац шостий частини першої викласти в такій редакції:
“Доступ до Державного земельного кадастру надається банкам, центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів.”;
абзац шостий частини п’ятої викласти в такій редакції:
“особи, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів.”.
57. У частині першій статті 5 Закону України “Про судовий збір” (Відомості Верховної Ради України, 2012 р., № 14, ст. 87, № 21, ст. 204, № 31, ст. 393, № 50, ст. 564; 2013 р., № 32, ст. 412, № 37, ст. 490, № 41, ст. 549; 2014 р., № 1, ст. 4, № 12, ст. 178, № 20—21, ст. 712) внести наступні зміни:
1) пункт 13 викласти у такій редакції:
“13) Міністерство юстиції України та його територіальні органи, Державна реєстраційна служба України — у справах, пов’язаних з виконанням ними своїх повноважень;”;
2) у пункті 24 слова “Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи” замінити словами “органи державного архітектурно-будівельного контролю”.
58. У Законі України “Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності” (Відомості Верховної Ради України, 2012 р., № 29, ст. 345; 2013 р., № 48, ст. 682; 2014 р., № 1, ст. 4):
1) у пункті дев’ятому частини другої статті 2 слова “, а також інформації про початок виконання підготовчих чи будівельних робіт та про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта” виключити;
2) статтю 3 викласти в такій редакції:
“Стаття 3. Органи, уповноважені розглядати справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності
1. Справи про правопорушення, передбачені цим Законом, розглядаються:
виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань державного архітектурно-будівельного контролю — щодо об’єктів, розташованих на території населених пунктів;
структурними підрозділами районних державних адміністрацій з питань державного архітектурно-будівельного контролю — щодо об’єктів, розташованих за межами населених пунктів та на території сіл, селищ і міст районного значення, в яких органи державного архітектурно-будівельного контролю не утворювалися;
центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, — щодо об’єктів, розташованих на території кількох адміністративно-територіальних одиниць та на території районів, обласних центрів і міст обласного значення, в яких органи державного архітектурно-будівельного контролю не утворювалися.
2. Накладати штраф мають право від імені:
виконавчих органів сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю — керівники таких виконавчих органів;
структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань державного архітектурно-будівельного контролю — керівники таких структурних підрозділів;
центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, — головні інспектори будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі.”;
3) у статті 4:
у частині другій слова “центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю” замінити словами і цифрою “, визначеними у частині другій статті 3 цього Закону”;
в абзаці другому частини третьої слова “центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю” замінити словами “органу, яким накладено штраф”;
4) частину першу статті 5 викласти в такій редакції:
“1. Постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності може бути оскаржено до органу державного архітектурно-будівельного контролю вищого рівня або суду протягом 
15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу, який виніс постанову.”.
59. Пункт 2 розділу ІІ “Прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законів України щодо ліцензування імпорту лікарських засобів та визначення терміна “активний фармацевтичний інгредієнт” (Відомості Верховної Ради України, 2013 р., № 23, ст. 225) виключити.
60. У Законі України “Про зайнятість населення” (Відомості Верховної Ради України 2013 р., № 24, ст. 243):
1) пункт 10 частини першої статті 16 виключити;
2) у частині першій статті 38 слова “підлягає ліцензуванню і регулюється законами України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” замінити словами “регулюється Законом”.
61. У Законі України “Про адміністративні послуги” (Відомості Верховної Ради України, 2013 р., № 32, ст. 409, № 57, ст. 2056):
1) пункт третій частини першої статті 1 після слів “адміністративні послуги” доповнити словами “та у випадку, передбаченому законом, інші особи, визначені Кабінетом Міністрів України.”;

2) доповнити після частини першої статтю 5 новою частиною другою такого змісту:
“2. Кабінетом Міністрів України може бути встановлений спрощений порядок надання адміністративних послуг та інших платних послуг, пов’язаних з наданням адміністративної послуги, за бажанням заявника. Розмір плати за надання таких послуг встановлюється Кабінетом Міністрів України.”.
У зв’язку з цим частину другу вважати частиною третьою;
3) у статті 11:
частину третю викласти у такій редакції:
“3. Розмір плати за надання адміністративної послуги (адміністративного збору) з урахуванням її соціального та економічного значення і порядок її справляння визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, визначених законом.”;
частину сьому після слів “за їх надання” доповнити словами “крім випадків, визначених законом”;
доповнити новою частиною дев’ятою такого змісту:
“9. Розмір плати за надання адміністративної послуги у відповідній сфері не залежить від суб’єкта, який надає таку послугу.”.
4) частину восьму статті 12 викласти в такій редакції:
“8. Суб’єктам надання адміністративних послуг забороняється приймати заяви, видавати суб’єктам звернень оформлені результати надання адміністративних послуг (у тому числі рішень про відмову в наданні адміністративних послуг), якщо такі послуги надаються через центри надання адміністративних послуг, крім випадків подання заяв через Єдиний державний портал адміністративних послуг.”;
5) частину четверту статті 13 доповнити новим пунктом 7 такого змісту:
“7) складення протоколів про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.”;
6) у частині першій статті 16 слова “реалізує державну політику економічного розвитку” замінити словами “забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері надання адміністративних послуг”;
7) у статті 17:
частину другу викласти в такій редакції:
“2. Держателем Єдиного державного порталу адміністративних послуг є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері надання адміністративних послуг.
Адміністратор Єдиного державного порталу адміністративних послуг визначається Кабінетом Міністрів України.”;
частину третю виключити;
частину четверту викласти в такій редакції:
“4. Порядок ведення, вимоги щодо функціональних можливостей Єдиного державного порталу адміністративних послуг, а також заходи та строки щодо його поетапного впровадження визначаються Кабінетом Міністрів України.
При цьому Єдиний державний портал адміністративних послуг повинен забезпечувати:
1) доступ суб’єктів звернення до інформації про адміністративні послуги та про суб’єктів надання адміністративних послуг;
2) доступність для завантаження і заповнення в електронній формі заяв та інших документів, необхідних для отримання адміністративних послуг;
3) можливість подання суб’єктами звернення заяви за допомогою засобів телекомунікаційного зв’язку;
4) можливість отримання суб’єктами звернення інформації про хід розгляду їхніх заяв;
5) можливість отримання суб’єктами звернення за допомогою засобів телекомунікаційного зв’язку результатів надання адміністративних послуг;
6) можливість здійснення суб’єктами звернення оплати за надання адміністративної послуги дистанційно, в електронній формі.”;
8) у статті 20:
абзац третій пункту 1 виключити;
доповнити статтю новим пунктом 31 такого змісту:
“31. Орган, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг, на визначений ним строк (але не пізніше ніж до 31 грудня 2015 року) може на основі узгоджених рішень із суб’єктами надання адміністративних послуг залучати їхніх представників до надання адміністративних послуг через центри надання адміністративних послуг, зокрема у сферах державної реєстрації юридичних осіб та фізичних 
осіб — підприємців, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації земельних ділянок, видачі документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус.
В узгодженому рішенні визначаються строк та порядок участі представників суб’єктів надання адміністративних послуг у роботі центру надання адміністративних послуг.
Представники суб’єктів надання адміністративних послуг зобов’язані дотримуватися положення про відповідний центр надання адміністративних послуг, його регламенту, режиму роботи, а також виконувати доручення керівника центру надання адміністративних послуг у частині організації його діяльності.”.
62. У Законі України “Про виробництво та обіг органічної сільськогосподарської продукції та сировини” (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 20—21 ст. 721):
1) преамбулу викласти у такій редакції:
“Цей Закон визначає правові та економічні основи виробництва та обігу органічної сільськогосподарської продукції та сировини, і спрямований на забезпечення належного функціонування ринку органічної продукції та сировини, а також гарантування впевненості споживачів у продуктах та сировині, маркованих як органічні.”;
2) у статті 1:
абзац сьомий, одинадцятий, тринадцятий, чотирнадцятий, шістнадцятий, сімнадцятий, двадцятий частини першої виключити;
абзаци дванадцятий та п’ятнадцятий частини першої викласти у такій редакції:
“інгредієнт — будь-яка речовина, включаючи харчові добавки, ароматизатори та ензими, складові інгредієнта, що використовується під час виробництва або підготовки харчового продукту і залишається в готовому продукті навіть у зміненій формі. Залишки ветеринарних препаратів та пестицидів не вважаються інгредієнтом; ”;
“маркування — слова, описи, знаки для товарів і послуг, назва торгової марки, зображення чи символи, що стосуються харчових продуктів і розміщені на будь-якій упаковці, етикетці (стікері), споживчій тарі, контретикетці, кольєретці, ярлику, пробці, листку-вкладиші, документі, повідомленні, інших елементах упаковки, що супроводжують чи належать до таких харчових продуктів;”;
доповнити новою частиною другою такого змісту:
“2. Терміни “аудитор з сертифікації”, “орган з оцінки відповідності”, “оцінка відповідності”, “підтвердження відповідності”, “сертифікат відповідності” вживаються у значеннях, визначених Законом України “Про підтвердження відповідності”;
3) статтю 3 викласти у такій редакції:
“Законодавство України у сфері органічного виробництва складається з Конституції України, законів України “Про охорону навколишнього природного середовища”, цього Закону та інших законів України, міжнародних договорів України, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, та інших нормативно-правових актів, виданих відповідно до них”;
4) пункти 4—9 частини першої статті 5 виключити;
5) у частині першій статті 6 слово “законодавства” замінити словами “законів України”;
6) у частині першій статті 7:
у пункті 2 слова “технічних регламентів (детальних правил) виробництва” замінити словами “детальних правил виробництва та обігу”;
пункти 4 та 5 виключити;
7) у частині першій статті 8:
пункт 2 та 3 викласти у такій редакції:
“2) розроблення детальних правил виробництва та обігу відповідної органічної продукції (сировини) та їх подання на затвердження Кабінету Міністрів України;
3) затвердження державного логотипу для органічної продукції (сировини);”;
8) назву та частину першу статті 9 викласти у такій редакції:
“Стаття 9. Повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, у сфері виробництва та обігу органічної продукції (сировини)
1. До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, у сфері виробництва та обігу органічної продукції (сировини) належать:”;
9) у частині першій статті 10 після слів “призначає органи з оцінки відповідності” доповнити словами “, що провадять діяльність з оцінки відповідності”;
10) статті 11:
у частині першій слова “центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі” замінити словами “центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів”;
частини другу — четверту виключити;
11) у частині першій статті 12 слова “будь-якої організаційно-правової форми та будь-якої форми власності” виключити;

12) у статті 13:
у частині першій слова “центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі” замінити словами “центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів”;
частину третю викласти у такій редакції:
“3. Реєстр виробників органічної продукції (сировини) є відкритим та загальнодоступним. Доступ до Реєстру виробників органічної продукції (сировини) є безкоштовним і забезпечується шляхом його оприлюднення та підтримки в актуальному стані на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів”;
13) у статті 14:
частину другу викласти у такій редакції:
“2. Детальні правила виробництва та обігу органічної продукції та сировини розробляються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику та затверджуються Кабінетом Міністрів України”;
частину четверту виключити;
14) пункти 4 і 5 частини першої та частину третю статті 16 виключити;
15) у статті 17:
у частині першій та сьомій слова “центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі” замінити словами “центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів”;
у частині п’ятій слова “визначені Кабінетом Міністрів України” замінити словами “визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику”;
16) у назві розділу ІV слова “ВСТАНОВЛЕННЯ ЗОН ВИРОБНИЦТВА ОРГАНІЧНОЇ ПРОДУКЦІЇ ТА СИРОВИНИ” виключити;
17) статтю 23 викласти у такій редакції:
“Стаття 23. Придатність земель (ґрунтів) для виробництва органічної продукції та сировини
1. Оцінка придатності земель (ґрунтів) для виробництва органічної продукції та сировини здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, у галузі охорони земель.
2. Порядок оцінки придатності земель (ґрунтів) для виробництва органічної продукції затверджується Кабінетом Міністрів України.
3. Оцінка придатності земель (ґрунтів) здійснюється з метою отримання незалежної від зацікавлених сторін (суб’єктів господарювання, які здійснюють виробництво, перевезення, зберігання та реалізацію органічної продукції, сировини) об’єктивної інформації щодо стану земельних ділянок, встановленню їх придатності для виробництва органічної продукції та сировини, придатності для виробництва окремих культур.”;
18) у статті 24:
частини першу — п’яту викласти у такій редакції:
“1. Оцінка відповідності виробництва органічної продукції (сировини) проводиться органом з оцінки відповідності згідно з правилами процедури підтвердження відповідності, які визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері оцінки відповідності, та з детальними правилами виробництва та обігу відповідної органічної продукції (сировини).
2. Органічна продукція та сировина повинні відповідати детальним правилам виробництва та обігу відповідної органічної продукції (сировини).
3. Оцінка відповідності виробництва органічної продукції та сировини здійснюється аудитором з сертифікації.
Для проведення оцінки відповідності особа подає заяву про перехід на виробництво органічної продукції до органу з оцінки відповідності.
Оцінка відповідності проводиться не пізніше 30 днів з дня подання заяви про перехід на виробництво органічної продукції.
Оцінка відповідності проводиться аудитором з сертифікації відповідно до плану та програми оцінки відповідності, в якій визначені об’єкти, дати проведення оцінки відповідності. Копії плану та програми оцінки відповідності надсилаються на адресу заявника у строк не пізніше п’яти робочих днів до початку оцінки відповідності.
За результатами оцінки відповідності складається висновок (звіт) аудитора з сертифікації, який протягом двох днів з дня закінчення оцінки відповідності передається до органу з оцінки відповідності для прийняття рішення про видачу або про відмову у видачі сертифіката відповідності.
У висновку (звіті) аудитора з сертифікації зазначаються найменування (прізвище, ім’я, по батькові — для фізичної особи) та реквізити особи, оцінка відповідності виробництва якої здійснювалася, прізвище, ім’я, по батькові аудитора з сертифікації, реквізити його атестата, детальний опис виробництва, опис та результати здійснених заходів у процесі оцінки відповідності, висновки аудитора з сертифікації щодо стану виробництва.
Оцінка відповідності виробництва органічної продукції та/або сировини проводиться один раз на два роки.
4. Підтвердження відповідності виробництва органічної продукції (сировини) здійснюється органом з оцінки відповідності.”;
5. Орган з оцінки відповідності впродовж п’яти робочих днів з дня складання висновку (звіту) аудитора з сертифікації зобов’язаний прийняти рішення про видачу або відмову у видачі сертифіката відповідності.”;
у частині шостій:
в абзаці першому слово “комісією” замінити словом “органом”;
в абзаці третьому слова “та технічним регламентам” замінити словами “та детальними правилами виробництва та обігу відповідної органічної продукції (сировини)”;
в абзаці четвертому слова “оцінювання та” виключити;
доповнити новою частиною такого змісту:
“12. Продукція (сировина), сертифікована в країнах Європейського Союзу у якості органічної, розміщується на ринку України як органічна продукція (сировина) за умови отримання сертифікату відповідності у спрощеному порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України.”;
19) у статті 25 слова “оцінювання” замінити словами “оцінка відповідності”;
20) у статті 28:
частину першу, другу та четверту виключити;
у частині третій:
абзац перший після слова “забороняється” доповнити словами “реалізація та”;
пункти 3 та 5 виключити;
21) у статті 29:
у частині п’ятій після слова “органу” доповнити словами “з оцінки відповідності”;
частину дев’яту виключити;
22) у статті 30:
частину першу викласти у такій редакції:
“1. З дня подання заяви встановленого зразка про перехід на виробництво органічної продукції (сировини) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів розпочинається перехідний період.”;
частину другу виключити;
пункт 2 частини третьої викласти у такій редакції:
“2) тривалість перехідного періоду залежить від виду діяльності, що підлягає оцінці відповідності та підтвердженню відповідності, узгоджується з попереднім використанням землі, екологічною ситуацією, виробничим досвідом виробника”;
у частині шостій слово “оцінювання” замінити словами “оцінки відповідності”;
у частинах четвертій, п’ятій та шостій слова “центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі” замінити словами “центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів”;
23) у статті 31:
у частині першій:
в абзаці першому слова “центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі” замінити словами “органу з оцінки відповідності”;
в абзаці п’ятому слова “органу контролю” замінити словами “органу з оцінки відповідності”;
у частині другій слова “центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі” замінити словами “центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів”;
24) назву розділу VІІ викласти у такій редакції:
“ВИМОГИ ДО ОРГАНУ З ОЦІНКИ ВІДПОВІДНОСТІ, ЩО ПРОВАДИТЬ ДІЯЛЬНІСТЬ З ОЦІНКИ ВІДПОВІДНОСТІ ВИРОБНИЦТВА ОРГАНІЧНОЇ ПРОДУКЦІЇ (СИРОВИНИ)”;
25) у статті 32:
у назві слова “виробництва органічної продукції (сировини)” замінити словами “що провадить діяльність з оцінки відповідності виробництва органічної продукції (сировини)”;
частині перші та четвертій слова “виробництва органічної продукції (сировини)” виключити;
26) розділ VІІІ виключити;
27) у пункті 3 частини першої статті 36 слова “міжнародним законодавством” замінити словами “законодавством Європейського Союзу”;
28) у статті 38:
у частині першій слово “законодавства” замінити словом “закону”;
у частині другій слова “виробництва органічної продукції (сировини)” виключити;
29) абзац п’ятий пункту 3 Прикінцевих положень виключити.
63. Пункт 3 розділу ІІ Закону України від 13.05.2014 № 1252-VII “Про внесення змін до Закону України “Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності” щодо вдосконалення процедури видачі документів дозвільного характеру, оформлених центральними органами виконавчої влади” (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 934) виключити.
ІІ. Прикінцеві положення
1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 22 та 36, підпункту 2 пункту 24, які набирають чинності через рік з дня опублікування.
Пункт 36 розділу І та пункт 2 розділу ІІ “Прикінцеві положення” набирають чинності одночасно з набранням чинності Законом України від від 22 липня 2014 року № 1602-VII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо харчових продуктів”.
2. Визнати такими, що втратили чинність:
Закон України “Про дитяче харчування” (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 44, ст.433; 2011 р., № 22, ст. 149; 2014 р., № 2—3, ст. 41);
Закон України “Про внесення змін до деяких законів України щодо виробництва та використання моторних палив з вмістом біокомпонентів” (Відомості Верховної Ради України, 2013 p., № 19—20, ст. 177).
3. Ліцензії на види господарської діяльності, назва яких змінюється цим Законом, і які видані до набрання чинності цим Законом, діють до закінчення терміну, зазначеного в ліцензіях.
Ліцензії на господарську діяльність з переробки донорської крові та її компонентів, виготовлення з них препаратів, крім діяльності банків пуповинної крові, інших тканин і клітин людини та на діяльність банків пуповинної крові, інших тканин і клітин людини згідно з переліком, затвердженим Міністерством охорони здоров’я України, які видані до набрання чинності цим Законом, діють до закінчення терміну, зазначеного в ліцензіях.
4. Особи, які до набрання чинності цим Законом пройшли навчання за програмою базової підготовки оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок та виконали річну програму стажування, мають право складати кваліфікаційний іспит на одержання кваліфікаційного сертифікату оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок без проведення додаткових навчань та стажування.
Кваліфікаційний сертифікат оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок видається безоплатно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за добровільним зверненням без складання кваліфікаційних іспитів оцінювачам, які на момент набрання чинності цим Законом отримали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок.
Кваліфікаційний сертифікат ліцитатора з проведення земельних торгів видається безоплатно центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів за добровільним зверненням без складання кваліфікаційних іспитів ліцитаторам, які на момент набрання чинності цим Законом отримали кваліфікаційне свідоцтво ліцитатора з проведення земельних торгів.
Встановити, що протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом:
суб’єкти господарювання, які до набрання чинності цим Законом у встановленому порядку отримали ліцензії на проведення землеоціночних робіт, є розробниками землеоціночної документації;
суб’єкти господарювання, які до набрання чинності цим Законом у встановленому порядку отримали ліцензії на проведення земельних торгів, є виконавцями земельних торгів.
5. Встановити, що дія абзацу першого частини сьомої статті 29 Закону України “Про виробництво та обіг органічної сільськогосподарської продукції та сировини” протягом п’яти років з дня набрання чинності пунктом 62 цього Закону не поширюється на молочні продукти, в тому числі кисломолочні продукти, виробництво яких відповідно до нормативних документів передбачає використання пробіотиків.
6. Документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, отримані та чинні на день набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об’єктів.
Внесення змін до таких документів, скасування їх реєстрації або анулювання, а також державний архітектурно-будівельний контроль та прийняття в експлуатацію об’єктів, що споруджуються на підставі таких документів, здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 61 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”.
7. Установити, що:
органи державного архітектурно-будівельного контролю утворюються (визначаються) районними державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування виходячи з можливостей та потреб відповідних територій;
на період до утворення (визначення) місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування органів державного архітектурно-будівельного контролю повноваження, визначені цим Законом, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.
8. Підприємствам бюро технічної інвентаризації:
до 1 січня 2016 року передати реєстрові книги та реєстраційні справи, які є державною власністю, органам державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна у порядку, встановленому Міністерством юстиції України;
до передачі реєстрових книг та реєстраційних справ органам державної реєстрації прав забезпечити надання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно на запити органів державної влади, їх посадових осіб.
9. Нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
10. Кабінету Міністрів України:
у тримісячний строк після опублікування цього Закону підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроекти щодо внесення змін до законодавчих актів України у зв’язку з прийняттям цього Закону;
у п’ятимісячний строк після опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом і забезпечити приведення нормативно-правових актів органів виконавчої влади у відповідність із цим Законом.
Голова 
Верховної Ради України